Man bieži ir uzdots jautājums: - Ko mēs varam darīt, lai sistēma būtu labāka? - Kā mēs varam sevi pasargāt no
šīs nemitīgās melu, manipulāciju un izkropļojumu plūsmas?
- Ko mēs varam darīt? Tātad, godīgi sakot, ja ir 300 000 cilvēku, kas var iesniegt petīciju, jo sods netiek piešķirts, tad
simtiem tūkstošu no mums ir jābūt iespējai doties uz Berlīni un pavisam skaidri pateikt: es vairs tajā nepiedalīšos!
Sveiki, Berlīne! Sveiki!
Ak, mans Dievs!
Berlīne! Berlīne! Šodien mēs esam Berlīnē! Berlīnē! Berlīnē! Mēs šodien esam Berlīnē! Jā, mēs esam! Sveiki, dārgie draugi!
Un visiem tiem desmit cilvēkiem, kurus es šodien neesmu apskāvis, laipni lūdzam arī šeit. Kāda diena,
kāda brīnišķīga iespēja šodien šeit sanākt kopā.
Dārgie draugi, dārgie līdzgaitnieki, gandrīz pirms četriem gadiem, gandrīz līdz dienai, es stāvēju šeit, uz šīs
skatuves, un man rokā bija tikai kamera, bet šodien man rokā ir pat mikrofons. Cik tas ir satriecoši?
Man teica, ka jāpaiet desmit minūtēm un tas ir jādara īsi. Man ir jārunā par brīvību, labi?
Tātad, kas tas ir? Kas vispār ir šī brīvība?
Es domāju, ka pēdējās nedēļās mēs redzējām, ka šī brīvība sniedzas ne vairāk kā līdz mūsu iekšlietu ministra plānprātības
robežai, kurš ļaunprātīgi izmanto apvienošanās tiesības, lai aizliegtu neatkarīgus mediju portālus, paturot prātā
medijus, kuri līdz tam nebija pārkāpuši nevienu likumu.
Tātad, parunāsim par preses brīvību, vai ne? Un, dārgie draugi, es stāvu šeit kā pārstāvis, kā pilnvarotais pārstāvis, kā jaunās
mediju ainavas pārstāvis, mediju ainavas pārstāvis, kas dara to, kam medijiem patiesībā vajadzētu būt funkcionējošā demokrātijā.
Runa ir par objektīviem ziņojumiem, kas nav politiski motivēti, un galvenokārt par vienu - neatkarīgu, nevis atkarīgu no...
Mums ir vajadzīga reportāža, kas ir neatkarīga no lielajiem ziedotājiem vai spēcīgām lobiju grupām, kuras
vienkārši pērk viedokļus, zinātniekus un pētījumus.
Katram no mums, kas šodien esam šeit, ir savi iemesli, kādēļ mēs kādreiz pārtraucām attiecības ar
plašsaziņas līdzekļiem, zaudējām uzticību tiem.
Katrs no mums pamodās 11. septembrī un saprata, ka kaut kas nav kārtībā. Daži no mums pēkšņi pamodās 2014. gadā apvērsuma laikā
Maidanā. Un lielākā daļa no mums noteikti saprata šajā neaprakstāmajā koronavīrusa
periodā, ka kaut kas šeit patiešām smird. <br
Arī šodien mēs esam šeit pulcējušies, lai kārtējo reizi raidītu milzīgu signālu, ka mēs nepiekrītam tam, kā šajā
valstī tiek izturēts pret kritiskām balsīm un citiem viedokļiem.
Vārds "preses brīvība" šajā valstī ir kļuvis par farsu. Ilgi pirms Corona. Preses
brīvība ir tukšs vārds, kas vairs neko nenozīmē.
Un netālu no šejienes, apmēram turpat aizmugurē, manuprāt, vai kur tur, kur atrodas Bundestāgs, uz stikla ir šāds teksts:
Pamatlikuma 5. pants: Ikvienam ir tiesības brīvi paust un izplatīt savus uzskatus vārdos, rakstos un attēlos, kā arī
netraucēti iegūt informāciju no vispārpieejamiem avotiem.
Tiek garantēta preses brīvība un radio un kino reportāžu brīvība. Cenzūra netiek veikta.
Nav cenzūras! Atvainojiet?
Vai pajautājiet žurnālistam Gerhardam Višņevskim, kas notika, kad viņš 2003. gadā uzņēma pirmo dokumentālo filmu par
11. septembri. Viņš kļūdījās, intervējot Šanksvilas mēru.
"Lidmašīna. Lidmašīnas nebija." Un pēc tam vairs nebija kinorežisora vārdā
Gerhards Višņevskis. Viņš uzreiz pazuda no WDR.
Vai daudzi no jums pazīst Frīdaru Vāgneru? Frīders Vāgners ir sabiedrisko raidorganizāciju kinorežisors. Viņš
ir uzņēmis 68 filmas. Un kādu dienu viņam radās ideja, un viņš uzņēma filmu par urāna munīciju:
"Nogurušais urāns". Filmas nosaukums ir "Nāves putekļi". Un tad nebija 69. filmas.
Kas atceras Evas Hermanes uzstāšanos Kernera raidījumā 2007. gadā? Jūs to zināt. Ak, mans
Dievs, viņa teica Autobahn. Vai jūs to atceraties?
Un kāds bija rezultāts? Kāds bija sašutums? Tas bija publisks tribunāls visiem tiem,
kas turpmāk uzdrošināsies darīt šādas lietas.
Vai mana kolēģe Katrīna Husa (Katrin Huss), kuras studijā bija Dr. Hanss Joahims Māzs (Dr. Hans-Joachim Maaz) pēc
gandrīz 20 gadu ilgas uzstāšanās MDR (Mitteldeutscher Rundfunk) raidījumā. Un ko viņa darīja? Viņa ļāva viņam pabeigt.
Viņa vienkārši ļāva viņam runāt. Kāds bija rezultāts? Spiediens no augšas. Kā jūs to varat darīt? Tad jums ir jāpārtrauc un
tā tālāk. Tad viņa aizgāja. Tagad viņa ir kopā ar mums, NuoViso.
Šo cilvēku saraksts ir daudz, daudz garāks. Un tas bija tikai tie, kurus es pats satiku, kurus pats
intervēju un kuri visi tika izslēgti no publiskā diskursa.
Īpaši Corona laikmetā šis saraksts ir kļuvis daudz, daudz garāks. To visu uzskaitīšana pārsniegtu šī raksta apjomu.
Un vai jūs zināt, cik daudz programmu tikmēr ir aizliegtas? Cik tīmekļa vietnes? Un tagad pat žurnāli labākajā Vācijā.
Un, protams, ir arī patiešām nepatīkamas viltības - bankas kontu, PayPal kontu un YouTube kontu
dzēšana. Mēs NuoViso patiešām varam jums par to pastāstīt.
Tā ir mazu dūrienu politika. Vienmēr vēl mazliet pievelkot īkšķus un pēc tam visu vēl vairāk
pievelkot cīņā pret, nu, ziniet, pretēji labajam.
Tas, ko mēs šodien piedzīvojam, nav tikai uzbrukums preses brīvībai. Tas ir uzbrukums visai opozicionārajai domāšanai.
Jebkura šīs sistēmas vai valdības kritika tiek nekavējoties nosodīta un apkarota ar visskaļākajiem iespējamiem līdzekļiem.
Izmantojot metodes, kas jau sen vairs nav īstas demokrātijas cienīgas. Diemžēl mums arvien vairāk
jāsaprot, ka šeit tiek veidotas varas struktūras, kuras mēs Vācijā jau sen īsti negribējām.
Cik bieži mēs to esam lasījuši plakātos un demonstrācijās? "Nekad vairs nav TAGAD!" Jā, tieši tā. Nekad vairs
nekad ir tagad. Un nekad vairs aizliegt viedokļus. Nekad vairs neierobežosim diskursu.
Un, pats galvenais, nekad vairs nevajag ieslodzīt cilvēkus kā politieslodzītos, kā tas notika ar Mihaelu Balvegu. Nekādu partiju
aizliegumu. Nekad vairs šeit nevaldīs šausmīgs totalitārisms.
Dārgie draugi, dārgie kolēģi kampaņas dalībnieki, tas, kas mums patiešām ir vajadzīgs, ir brīva preses ainava, kas ir pelnījusi
savu nosaukumu un kas dara tieši to, kas presei ir jādara.
Ceturtā vara valstī, partiju un varas alkstošu politiķu kontroles iestāde. Patiess korektīvs, nevis krāpnieciska
etiķete, kā tie, kas sevi par tādiem dēvē, bet pēc tam sniedz tikai lētu valdības propagandu.
Mums ir vajadzīgi žurnālisti, kas var palīdzēt atšķetināt koronavīrusa ēras biezokni un filcu. Mums ir vajadzīgi tādi
žurnālisti kā Florians Vorvēgs no NachDenkSeiten. Kurš preses konferencē atkal un atkal uzdod patiesi
svarīgos jautājumus un atkal un atkal parāda tos skumjos skaitļus, kas turpat uz tribīnes.
Bet galvenais, kas mums ir vajadzīgs, ir jūsu visu atbalsts, jūsu visu atbalsts, lai mēs, ārštata žurnālisti,
varētu darīt tieši to darbu, ko, acīmredzot, jau ilgu laiku nav spējusi izdarīt galvenā ziņu plūsma.
Palīdziet medijiem, kuriem uzticaties, cik vien varat, ciktāl to ļauj jūsu iespējas un laiks. Un vienkārši
atgriezīsim vārdam "preses brīvība" tā veco nozīmi. Mēs visi esam aicināti to darīt, šodien, šeit, šeit stāvot.
Ja, un nobeigumā es gribētu pateikt vēl vienu lietu. Pirmkārt, es gribētu pateikt paldies cilvēkam, bez kura es šodien nebūtu
šeit un bez kura, iespējams, nebūtu šeit tik daudz cilvēku.
Frenki, bez tevis vairums cilvēku nebūtu šeit. Frenks Hēfers!
Un es nodomāju, ko es te varu pateikt kā pēdējo teikumu, varbūt kādu citēt. Nē, es pats izdomāju teikumu: Es
uzskatu, ka mūsu valstī valda liela vienotība attiecībā uz mūsu tiesībām uz brīvību. Paldies Berlīnei!
Man ir īpašs prieks paziņot par brīnišķīgu mākslinieku. Cilvēks ar "01" un mieru pasaulē - Kilez More.
Wow.
Paldies, Berlīne.
Ir brīnišķīgi šeit atkal redzēt tik daudz cilvēku. Un es gribētu, lai mēs tagad būtu skaļi,
lai mēs varētu to nosūtīt līdz pat Bundestāgam.
Visi šeit līdz zvaigznei. Es saku "pasaule", un tu saki "miers". "Pasaule."
"Miers."
"Pasaule."
"Miers." Otra puse. Es saku "pasaule", un tu saki "miers".
"Pasaule." "Pasaule." "Miers." "Miers." Un tagad visas sievietes.
"Pasaule." "Miers." "Pasaule." "Miers."
Visiem, kas ieradušies no Austrijas.
"Pasaule."
"Miers."
Vau.
Un tagad Berlīne.
Kliegsimies visi kopā.
Es saku "pasaule", bet jūs sakāt "miers". "Pasaule."
"Miers."
"Pasaule." "Miers." Tur tu saproti, kad mēs visi esam kopā, mēs esam daudz, daudz skaļāki un nekas mūs nevar apturēt.
Jo ir iemesls, kādēļ viņi vēlas mūs šķelt - domājošos un nevakcinētos. Un tagad mums jāšauj uz krieviem.
Viņiem mūs ir jāsadala un jāsadala, jo, ja mēs turēsimies kopā, viņiem pret mums nebūs nekādu izredžu.
Tagad mēs esam atnesuši dziesmu.
[Ah.
Režisors.
Monitor, jā].
Dziesma, kuru daudzi no jums jau ir dzirdējuši daudzās demonstrācijās un kuru mēs visi vēlamies svinēt kopā. Jo tā arī
ir daļa no tā - sajūta, ko mēs no šodienas paņemam līdzi mājās, ka mēs dodamies ar enerģiju, lai atkal mainītu šo pasauli.
[Režisors,
iesim]
Brīnišķīgi redzēt tik daudzus no jums.
[Ah. Skaļāk monitorā, instrumentāls. Ah.Jo, paldies.
Labi] Skaisti.
Berlīne, vai tu esi sākumā?
Ah.
Iesim.
Dziesma: Mēs varētu būvēt pašpietiekamas un ilgtspējīgas mājas.Mēs varētu būt pateicīgi Zemei kā cilvēka bērns. Mēs
varētu pārstāt kļūt par kādu no televīzijas filmām. Mēs varētu pārstāt liekties un vienkārši būt tādi, kādi mēs esam.
Mēs varētu sadarboties, nevis kontrolēt. Atgriezties pie "mēs". Dzīvot mierā ar dzīvniekiem. Masveida
lopkopība patērē trešdaļu no visiem pasaules graudiem.
Mēs ēdam un ēdam, citur cilvēki cieš badu. Mēs varētu iestādīt kaņepes, nevis izcirst lietus mežus. Mēs varētu radīt lielāku
vērtībua nevis izmantot sniega bumbas metodi, lai mūsu makos ienestu arvien vairākun vairāk. Brīdī,
kad jūs sapratīsiet, ka naudas vērtība ir ilūzija.
Mēs varētu izmantot vairāk nekā piecas maņas lai iepazītu citus un satikt viņus tā, it kā mēs būtu viņi paši.
Mēs varētu darīt to un to, mēs varētu darīt to un to.
Ja varētu par to runāt stundām ilgi, bet es labāk gribētu kaut ko darīt. Mēs tik viegli varētu padarīt pasauli nedaudz labāku.
Ja vēlaties mieru, nepārdodiet ieročus. Mēs visi varētu sadoties rokās. Mēs rādām piemēru.Mēs rādām piemēru.
Mēs tik viegli varētu padarīt pasauli nedaudz labāku. Ja vēlaties mieru, nepārdodiet ieročus. Mēs visi varētu sadoties rokās. Mēs
rādītu piemēru. Mēs tik viegli varētu padarīt pasauli nedaudz labāku. Ja vēlaties mieru, nepārdodiet
ieročus. Mēs visi varētu sadoties rokās. Mēs rādām piemēru.
Mēs varētu visu mainīt. Ja vien mēs pārtrauktu ticēt, ka neko nevar mainīt. Visu var mainīt, jā, ne tikai vēlēšanu gadā.
Izmantojiet savu balsi, pat ja jūs to neesat prasījuši. Mēs varētu pārstāt izlikties, ka naudai ir vērtība.
Un rīkoties tā, it kā mēs visi patiešām būtu cilvēki. Iemācīties runāt vienam ar otru bez ziņnešiem.
Smaids savieno, mūsos pukst viena un tā pati sirds. Mēs varam mainīties. Tādējādi mainoties visam, kas mums apkārt.
Tas patiešām maina visu no pašiem pamatiem. Nav nekāda iemesla ilgāk gaidīt.
Mēs varētu sākt, nevis jautāt, kāpēc citi to nedarīja. Mēs varētu atcelt T, jo mēs to varam. Pilna
pieturas. Vai kāpēc, jūsuprāt, mūsu Radītājs izvēlējās mūs?
Mēs varam sākt un beidzot uzticēties sev. Nāciet, sāksim veidot jaunu pasauli jau tagad.
Mēs tik viegli varētu padarīt pasauli nedaudz labāku. Ja vēlaties mieru, nepārdodiet ieročus. Mēs
visi varētu sadoties rokās. Mēs rādītu piemēru.
Mēs tik viegli varētu padarīt pasauli nedaudz labāku. Ja vēlaties mieru, nepārdodiet ieročus. Mēs
visi varētu sadoties rokās. Mēs rādītu piemēru.
Man riebjas dubultie standarti, kad viņi mums saka, ka mēs tagad piegādājam ieročus mieram. Mēs negribam
vairs nevienu naftas pilienu no Krievijas, bet Saūda Arābijai klanāmies ar rokas skūpstu.
Ukrainā tagad viss ir atkarīgs no morāles. Bet viņiem nerūp asinsizliešana citur. Mums ir jāiestājas par
labākiem laikiem. Mēs esam pārmaiņas, mēs esam zīme. Mēs tik viegli varam padarīt pasauli mazliet labāku.
Ja vēlaties mieru, nepārdodiet ieročus. Mēs visi varētu sadoties rokās. Mēs rādām piemēru.
Mēs tik viegli varētu padarīt pasauli nedaudz labāku. Ja vēlaties mieru, nepārdodiet ieročus. Mēs visi varētu sadoties
rokās. Mēs rādītu piemēru. Berlīne šodien rāda piemēru! Paldies!
Paldies, Berlīne!
Vai jūs mani saprotat?
Skaisti!
Es esmu sagatavojis nelielu stāstiņu, ko uzrakstīju speciāli šai dienai. Vai esat gatavi Berlīnei?
Skaisti!
Esmu saņēmis vēl vienu ziņu no Maikla Ballvega, kurš aizmirsa man to pateikt iepriekš. Nākamā lielā miera demonstrācija notiks
Minhenē 1. septembrī. Un no manis, no viņa un no mums visiem mēs arī jūs gribētu
uzaicināt. Turpiniet apmeklēt miera demonstrācijas.
01.09. Minhene. Mums visur ir jākļūst trokšņainiem, dāmas un kungi!
Es esmu sagatavojis kaut ko tādu:
Ne vienmēr viss izdodas perfekti, bet jebkurā gadījumā aplausi organizatoriem! [Mūzikas nav.
Bez mūzikas]
Esmu kaut ko sagatavojis, un tas ir šādi:
Sākumā vājajiem tiek piegādātas tikai ķiveres, labi. Tad tiek piegādāti tikai daži ieroči, labi. Pēc tam tiek
piegādāti tikai daži tanki, tiek piegādāti, protams, tikai mācību nolūkos, lai nodrošinātu austrumu flangu.
Un mēs atkal gulēsim miegainā miegā, līdz uzsprāgs bumbas un tad mēs sev jautāsim: "Cilvēk, kā tas varēja
notikt?". Lai nu tieši tā - no īpašiem līdzekļiem līdz obligātajam militārajam dienestam.
Jūs kļūstat kareivīgs vai arī nostājaties un cīnāties.
Laipna pēcpusdiena, šāds ir mans vēstījums Bundestāgam: Es esmu brīvs cilvēks, bet noteikti ne subjekts. Tas ir
pirmais solis, lai mēs atteiktos no militārā dienesta. Bet vēl svarīgāk ir palielināt miera dienestu.
Pēc trīs gadu ilgas farmācijas industrijas valdīšanas, tagad mums valda ieroču industrija.
No pandēmijas līdz karam ir nevainojama. Bet mūsu atbilde paliek nemainīga: "Mēs tam nepiekritīsim!"
Jo meli ir tie paši, tikai krīzei ir cits nosaukums. Tagad 24-7 ir tikai kara propaganda. Tāpēc es aicinu uz miera sarunām.
Katram, kurš tam nepiekrīt, es saku: kara kurinātāji uz fronti!
Jūs mani saucat par lumpenpacifistu, bet es joprojām esmu miera aktīvists. Neskatoties uz to, kā mani sauc, Ja
uzskatu to par savu pienākumu, un jūs to uzskatāt par savu.
Tāpēc mēs neiesim kopā ar viņiem. Un es to saku kā Reinhards Maijs: "Es neatteiksimies no saviem bērniem!"
Paldies, Berlīne!