Mi s-a pus adesea întrebarea: - Ce putem face pentru un sistem mai bun? - Cum ne putem proteja împotriva
acestui flux constant de minciuni, manipulări și denaturări?
- Ce putem face? Așa, sincer, dacă există 300.000 de oameni care pot depune o petiție pentru că nu se dă o sancțiune, atunci
trebuie să fie posibil ca sute de mii dintre noi să mergem la Berlin și să spunem foarte clar: Nu mai iau parte la asta!
Bună ziua Berlin! Bună ziua!
O, Doamne!
Berlin! Berlin! Astăzi suntem în Berlin! Berlin! Berlin! Astăzi suntem în Berlin! Da, suntem! Bună ziua dragi prieteni!
Și tuturor celor zece persoane pe care nu le-am îmbrățișat astăzi, așa că bine ați venit și voi aici. Ce zi,
ce oportunitate minunată de a ne reuni astăzi aici.
Dragi prieteni, dragi camarazi de arme, în urmă cu aproape patru ani, aproape la zi, stăteam aici pe această scenă și
tot ce aveam era o cameră foto în mână, iar astăzi am chiar și un microfon în mână. Cât de minunat este asta?
Mi s-a spus zece minute și să fiu scurt. Trebuie să vorbesc despre libertate, bine? Deci,
ce este? Oricum, ce este această libertate?
Cred că am văzut în ultimele săptămâni că această libertate se extinde cel mult până la limita sensibilității ministrului nostru
de interne, care abuzează de dreptul de asociere pentru a interzice portalurile media
independente, care nu încălcaseră nicio lege până atunci.
Așadar, haideți să vorbim despre această libertate a presei, da? Și, dragi prieteni, mă aflu aici ca reprezentant, ca împuternicit,
ca reprezentant al unui nou peisaj mediatic, un peisaj mediatic care face ceea ce ar trebui să
facă mass-media într-o democrație funcțională.
Este vorba despre o raportare obiectivă, nu motivată politic și mai presus de toate un
singur lucru: independentă, nu dependentă de...
Avem nevoie de rapoarte independente de marii donatori din fundal sau de grupurile de lobby copleșitoare care
cumpără pur și simplu opinii, oameni de știință și studii.
Fiecare dintre noi, așa cum ne aflăm astăzi aici, are propriile motive pentru care, la un moment dat,
s-a rupt de mass-media, de încrederea în mass-media.
Cei dintre noi s-au trezit atunci, pe 11 septembrie, și și-au dat seama că ceva nu era în regulă. Unii dintre noi s-au trezit brusc
în 2014, în timpul loviturii de stat de pe Maidan. Iar cei mai mulți dintre noi și-au dat seama cu siguranță, în timpul acestei
perioade de nedescris cu coronavirus, că ceva chiar pute aici.
De asemenea, astăzi ne-am adunat aici pentru a trimite încă o dată un semnal uriaș că nu suntem de acord cu modul în care
vocile critice și alte opinii sunt tratate aici, în această țară.
Cuvântul libertate a presei a devenit o farsă în această țară. Cu mult înainte de Corona. Libertatea
presei este un cuvânt gol care nu mai înseamnă nimic.
Și nu departe de aici, cam acolo în spate, cred, sau oriunde se află Bundestagul, există următorul text pe un geam: Articolul 5
din Legea fundamentală: Orice persoană are dreptul de a-și exprima și difuza liber opiniile prin viu grai, scris și imagini
și de a se informa fără obstacole din surse general accesibile.
Libertatea presei și libertatea de informare prin radio și film sunt garantate. Cenzura nu are loc.
Nu există cenzură! Poftim?
Întrebați-l pe jurnalistul Gerhard Wisniewski ce s-a întâmplat când a realizat primul documentar despre 11
septembrie în 2003. El a făcut greșeala de a-l intervieva pe primarul din Shanksville.
"Avion. Nu a existat niciun avion". Și după aceea, nu a mai existat niciun cineast numit
Gerhard Wisniewski. A plecat imediat de la WDR.
Oare câți dintre voi îl cunosc pe Frieder Wagner? Frieder Wagner este realizator de filme pentru radiodifuziunea
publică. El a făcut 68 de filme. Și într-o zi a avut o idee și a făcut un film despre muniția cu uraniu:
"Uraniu sărăcit". Iar filmul se numește "Deadly Dust". Și apoi nu a existat al 69-lea film.
Oare cine își amintește de apariția Evei Hermann la Kerner în 2007? O știți pe aia.
Doamne, a spus Autobahn. Vă mai amintiți asta?
Și care a fost rezultatul? Care a fost strigătul? A fost un tribunal public pentru toți cei care
vor îndrăzni să facă astfel de lucruri în viitor.
Sau colega mea Katrin Huss, care l-a avut în studio pe Dr. Hans-Joachim Maaz după aproape 20 de ani de prezentare la MDR,
Mitteldeutscher Rundfunk. Și ce a făcut ea? L-a lăsat să termine.
Ea pur și simplu l-a lăsat să vorbească. Care a fost rezultatul? Presiune de sus. Cum poți să faci asta? Apoi
trebuie să întrerupi și așa mai departe. Apoi și-a dat demisia. Acum este cu noi, cu NuoViso.
Lista acestor oameni este mult, mult mai lungă. Și au fost doar cei pe care i-am întâlnit eu însumi, cei pe care i-am intervievat
eu însumi, care au fost toți interziși din discursul public.
Mai ales în era corona, această listă a devenit mult, mult mai lungă. Ar depăși scopul acestui articol să le enumerăm pe toate.
Știi câte programe au fost interzise între timp? Câte site-uri? Și acum chiar și reviste
în cea mai bună Germanie din toate timpurile.
Și apoi, desigur, există trucurile cu adevărat urâte, ștergerea conturilor bancare, a conturilor PayPal și a
conturilor YouTube. Noi, cei de la NuoViso, vă putem spune câteva lucruri despre asta.
Este o politică a înțepăturilor mici. Întotdeauna strângerea șuruburilor cu degetul mare un pic mai mult și apoi strângerea
totul în lupta împotriva, ei bine, știi, opusul de dreapta.
Ce trăim astăzi aici nu este doar un atac la adresa libertății presei. Este un atac asupra oricărei gândiri opoziționiste.
Orice critică a acestui sistem sau a guvernului este imediat condamnată și combătută cu cele mai flagrante mijloace posibile.
Folosind metode care au încetat de mult să mai fie demne de o democrație reală. Din păcate, trebuie să ne dăm seama, din ce
în ce mai mult, că aici se stabilesc structuri de putere pe care noi, în Germania, nu le-am dorit cu adevărat de mult timp.
Cât de des am citit acest lucru pe afișe și la demonstrații? "Niciodată din nou este ACUM!" Da, exact. Niciodată
din nou nu este acum. Și niciodată să nu mai interzicem opiniile. Niciodată să nu mai restricționăm discursul.
Și, mai presus de toate, să nu mai încarcerați niciodată oameni ca prizonieri politici, așa cum i s-a întâmplat lui
Michael Ballweg. Nu mai există interdicții de partid. Niciodată din nou totalitarismul urât de aici.
Dragi prieteni, dragi colegi de campanie, ceea ce ne trebuie cu adevărat aici este un peisaj de presă liberă care să își
merite numele, care să facă exact ceea ce trebuie să facă presa.
O a patra putere în stat, un organism de control pentru partide și politicieni avizi de putere. Un corectiv real și nu o
etichetă frauduloasă precum cei care se autointitulează astfel și apoi doar livrează propagandă guvernamentală ieftină.
Avem nevoie de jurnaliști care să ne ajute să descâlcim tufișul și pâsla din era coronavirusului. Avem nevoie de jurnaliști ca
Florian Warweg de la NachDenkSeiten. Care pune întrebările cu adevărat importante din nou și din nou la
conferința de presă și scoate în evidență acele cifre triste de acolo de pe podium de fiecare dată.
Și, mai presus de toate, avem nevoie de sprijinul vostru, al tuturor, pentru ca noi, jurnaliștii independenți, să
putem face exact munca pe care, în mod evident, mainstream-ul nu a fost capabil să o facă de mult timp.
Ajutați presa în care aveți încredere cât de mult puteți, atât cât vă permit posibilitățile, atât cât vă permite timpul. Și
haideți să redăm cuvântului libertatea presei vechiul său sens. Cu toții suntem chemați să
facem exact acest lucru, astăzi, când ne aflăm aici.
Da, și la final aș dori să mai spun un singur lucru. În primul rând, aș dori să îi mulțumesc omului fără de
care nu aș fi fost astăzi aici și fără de care, probabil, nu atât de mulți oameni ar fi fost aici.
Frank, majoritatea oamenilor nu ar fi aici fără tine. Frank Höfer!
Și m-am gândit: ce aș putea să spun aici ca ultimă frază, poate să citez pe cineva. Nu, m-am gândit eu la o frază:
Cred că există o mare unitate în țara noastră în ceea ce privește dreptul nostru la libertate. Mulțumesc Berlin!
Sunt deosebit de încântat să pot anunța un artist minunat. Omul cu "01" și pacea mondială - Kilez More.
Wow.
Mulțumesc, Berlin.
Este minunat să văd atât de mulți oameni aici din nou. Și aș dori să vorbim acum cu voce tare,
pentru a putea trimite acest mesaj până la Bundestag.
Toată lumea de aici până la stea. Eu spun "lume" și tu spui "pace". "Lume."
"Pace."
"Lume."
"Pace." Cealaltă parte. Eu spun "lume" și tu spui "pace".
"Lumea." "Lumea." "Pace." "Pace." Și acum toate femeile.
"Lumea." "Pace." "Lume." "Pace."
Toți cei care au călătorit din Austria.
"Lumea".
"Pace."
Wow.
Și acum Berlin.
Să strigăm cu toții împreună.
Eu spun "lume" și tu spui "pace". "Lume."
"Pace."
"Lume." "Pace." Acolo vă dați seama, când stăm toți împreună, suntem mult, mult mai puternici și nimic nu ne poate opri.
Pentru că există un motiv pentru care vor să ne dezbine pe noi, gânditorii laterali și cei nevaccinați. Și acum trebuie să tragem
în ruși. Trebuie să ne divizeze și să ne despartă, pentru că dacă rămânem uniți, nu vor avea nicio șansă împotriva noastră.
Acum am adus un cântec.
[Ah.
Director.
Monitor, da].
Un cântec pe care mulți dintre voi l-ați auzit deja la multe demonstrații și pe care vrem să îl sărbătorim cu toții împreună.
Pentru că și aceasta este o parte din ea - sentimentul pe care îl luăm acasă cu noi de astăzi, că
plecăm cu energie pentru a schimba din nou această lume.
[Director,
să mergem]
Mă bucur să vă văd atât de mulți.
[Ah. Mai tare pe monitor, instrumental. Ah.Jo, mulțumesc.
Bine] Frumos.
Berlin, ești la început?
Ah.
Să mergem.
Cântec: Am putea construi case care sunt autosuficiente și durabile.Am putea fi recunoscători pământului ca un copil
uman. Noi am putea înceta să devenim cineva din filmele TV. Am putea să nu ne mai îndoim și să fim pur și simplu cine suntem.
Noi am putea coopera în loc să controlăm. Înapoi la "noi". Să trăim în pace cu animalele. Creșterea în masă a
animalelor consumă o treime din toate cerealele din lume.
Noi mâncăm și mâncăm, oamenii mor de foame în alte părți. Am putea planta cânepă în loc să defrișăm pădurea tropicală. Am
putea crea mai multă valoareîn loc să folosim metoda bulgărelui de zăpadă pentru a aduce tot mai multși mai mult în portofelele
noastre. Până când realizați că valoarea banilor este o iluzie.
Am putea folosi mai mult de cinci simțuri pentru a-i cunoaște pe ceilalți și a-i întâlni ca și cum am fi ei.
Am putea face asta și asta, am putea face asta și asta.
Am putea vorbi despre asta ore întregi, dar aș prefera să fac ceva. Am putea atât de ușor să facem lumea un pic mai bună.
Dacă vreți pace, nu vindeți arme. Am putea să ne dăm cu toții mâna. Suntem un exemplu.
Am putea atât de ușor să facem lumea un pic mai bună. Dacă vrei pace, nu vinzi arme. Ne-am putea da mâna cu toții. Am da un
exemplu. Am putea atât de ușor să facem lumea un pic mai bună. Dacă vrei pace, nu vinzi arme. Am
putea cu toții să ne dăm mâna. Am da un exemplu.
Noi am putea schimba totul. Dacă numai am înceta să mai credem că nimic nu poate fi schimbat. Totul poate fi schimbat, da, nu doar
într-un an electoral. Uzează-ți vocea, chiar dacă nu ai cerut-o. Am putea să nu ne mai prefacem că banii au valoare. Și
să acționăm ca și cum am fi cu adevărat cu toții ființe umane. Învățați să vorbiți între voi fără mesageri.
Surâsul ne leagă, aceeași inimă bate în noi. Ne-am putea schimba. Schimbând astfel totul în jurul nostru.
Care într-adevăr schimbă totul de la zero. Nu există niciun motiv să mai așteptăm.
Noi am putea începe în loc să întrebăm de ce alții nu au făcut-o. Am putea anula T-ul, pentru că putem. Punct și de
la capăt. Sau de ce credeți că ne-a ales Creatorul nostru?
Putem începe și în sfârșit să avem încredere în noi înșine. Haideți, să începem să construim o lume nouă acum.
Am putea atât de ușor să facem lumea un pic mai bună. Dacă vreți pace, nu vindeți arme. Am
putea să ne dăm cu toții mâna. Am da un exemplu.
Am putea atât de ușor să facem lumea un pic mai bună. Dacă vreți pace, nu vindeți arme. Am
putea să ne dăm cu toții mâna. Am da un exemplu.
Sunt dezgustat de standardele duble, când ne spun că acum furnizăm arme pentru pace. Nu mai vrem nici o picătură de
petrol din Rusiași ne închinăm Arabiei Saudite cu mâna sărutată.
Cu Ucraina, acum e vorba doar de moralitate. Dar nu le pasă de vărsarea de sânge din alte părți. Trebuie să ne ridicăm
pentru vremuri mai bune. Noi suntem schimbarea, noi suntem semnul. Am putea atât de ușor să facem lumea un pic mai bună.
Dacă vrei pace, nu vinzi arme. Ne-am putea da mâna cu toții. Noi dăm un exemplu.
Am putea atât de ușor să facem lumea un pic mai bună. Dacă vreți pace, nu vindeți arme. Am putea să ne dăm cu toții mâna.
Am da un exemplu. Berlinul dă astăzi un exemplu! Vă mulțumim!
Mulțumesc Berlin!
Mă poți înțelege?
Frumos!
Am pregătit ceva ce am scris special pentru astăzi. Sunteți pregătiți pentru Berlin?
Frumos!
Am primit un alt mesaj de la Michael Ballweg, care a uitat să-mi spună înainte. Următoarea mare demonstrație pentru pace este la
München, pe 1 septembrie. Și din partea mea și din partea lui și din partea noastră a tuturor, am dori să vă invităm și
pe voi. Continuați să mergeți la demonstrațiile pentru pace.
01.09. München. Trebuie să facem zgomot peste tot, doamnelor și domnilor!
Am pregătit ceva care merge cam așa:
Nu întotdeauna totul funcționează perfect, dar oricum aplaudați organizatorii! [Fără muzică.
Fără muzică]
Am pregătit ceva și merge cam așa:
La început, doar căștile sunt livrate celor slabi, bine. Apoi sunt livrate doar câteva arme, bine. Apoi se
livrează doar câteva tancuri, bineînțeles doar în scopuri de antrenament, pentru a asigura flancul estic.
Și vom merge din nou în somn până când bombele vor exploda și atunci ne vom întreba: "Omule, cum s-a putut
întâmpla asta?" Bine, uite așa, de la active speciale la serviciul militar obligatoriu.
Devii beligerant sau te ridici și ripostezi.
Bună ziua, acesta este mesajul meu către Bundestag: Sunt un om liber, dar cu siguranță nu un supus. Este un
prim pas să refuzăm serviciul militar. Dar este și mai important să sporim serviciul pentru pace.
După trei ani de dominație a industriei farmaceutice, ne aflăm acum sub dominația industriei de armament.
De la pandemie la război este fără cusur. Dar răspunsul nostru rămâne același: "Nu suntem de acord cu asta!"
Pentru că minciunile sunt aceleași, doar criza are un alt nume. Acum 24-7 este doar propagandă de război. De
aceea fac apel la negocieri de pace. Celor care nu sunt de acord le spun: belicoșii pe front!
Voi mă numiți lumpenpacifist, dar eu rămân un activist pentru pace. Nu contează cum mă numesc, eu
o văd ca pe o datorie și tu o vezi ca pe a mea.
De aceea nu mărșăluim cu ei. Și o spun ca Reinhard May: "Nu voi renunța la copiii mei!"
Mulțumesc Berlin!