У давна времена, Јустиција је била богиња правде, и чак и данас она остаје симбол правног система.
Њене три атрибуте – повез за очи, ваге у левој руци и судијски мач у десној руци – одражавају наша правна начела.
У складу с тим, правду треба спроводити без обзира на особу, након пажљивог разматрања свих предности и
недостатака, а затим је спровести са неопходном строгошћу.
То је барем теорија.
Посматрајући неке од пресуда донетих у последњих неколико месеци, неинформисан посматрач могао би стећи утисак да се поклопац за
очи Божице правде у неким случајевима одмакнуо, да се ваге јако нагињу на једну страну, и да мач постаје превелик
у неким случајевима и претвара се у џепни нож у другим.
Ово може бити један од разлога зашто су велики делови становништва изгубили поверење у политику и владавину права.
Ово није оптужба против свих судија, поготово што се и на њих треба примењивати начело кривичног
права in dubio pro reo – када је сумња, за оптуженог.
Међутим, следећи примери изазивају питања и наводе на размишљање.
1. Две пресуде Дрезденског регионалног суда
Др Бијанка Витшел, лекарица из Морицбурга, била је у притвору од фебруара 2023. године.
Суђење, заказано да траје 40 дана, одржано је пред Окружним судом у Дрездену у одељењу високе безбедности резервисаном за суђења
за тероризам, где је оптужени доведен у лисицама и оковима.
Сви који сумњају да иза ових безбедносних мера стоји женска бомбашка су у заблуди.
17. јуна 2024. др Витшел је осуђен на две године и осам месеци затвора због издавања 1.003 сертификата којим су људи
били ослобођени обавезе ношења маски током мера у вези са коронавирусом, као и због кршења Закона о оружју.
Поред тога, изречена је трогодишња професионална забрана и одузети су приходи од 47.000 евра остварени од сертификата.
Каква паника због самоизолације и високе безбедности због лекаревог сертификата? Чак и прекршај у вези са оружјем, који су
неки мейнстрим медији преувеличали – радило се само о недостајућем тест-ознаку на електрошокеру –
делује више него невероватно у случају др Витшел:
Као ловац и спортски стрелац, она чак има законско право да поседује ватрено оружје и муницију!
Слично томе, приближна цена од 45 евра, укључујући трошкове за лекарско уверење, није
необична, јер се понекад наводе сасвим различите цене.
Оно што осуду др Витшела чини још сумњивијом јесте то што јавно тужилаштво и судија нису успели да
пронађу ниједну повређену страну током целог суђења.
Поред тога, декласификовани протоколи RKI јасно показују да маске нису имале никакву
корист, већ су штетиле онима који су их носили.
Другим речима, управо оно што је др Витшел потврђивала својим пацијентима и на шта је имала право према
медицинском кодексу понашања – да не спомињемо да је у неким случајевима била и обавезна да то учини!
Професионални кодекс понашања за лекаре који раде у Немачкој §2
Опште медицинске стручне дужности (1)
Лекари обављају своју професију у складу са сопственом савешћу, начелима медицинске етике и хуманизма.
Они не морају да признају ниједно начело нити да поштују било какве прописе или упутства која су у супротности
са њиховим дужностима или за која не могу бити одговорни.
(2) Лекари морају савесно да обављају своју професију и оправдају поверење које им се указало током рада.
При томе, они морају заснивати своје медицинске поступке на добробити својих пацијената.
Посебно, они не смеју стављати интересе трећих страна изнад добробити пацијената.
Многи људи се питају да ли је таква пресуда прекомерна казна или пример упозорења лекарима који су слушали своју савест и нису се
повиновали владиној политици током мера у вези са коронавирусом – или да ли је др Витшел једноставно имао нарочито строг судију.
Барем се ово друго може искључити, јер председник судија Јирген Шеуринг може бити сасвим другачији.
Он осуђује адвоката на две године условне казне због силовања своје бивше запослене три пута!
Да ли је неко ко је помогао многим људима толико много опаснији од силоватеља?
2. Када старост и болест штите од гоњења?
У јуну 2024. године закључена су два суђења у којима је у сваком случају оптужено једно старије лице.
Један се односио на такозвани Cum-Ex скандал, у којем су акционари између 2006. и 2011. године повратили
десетине милијарди пореза које уопште нису ни платили.
Тренутни савезни канцелар Олаф Шолц такође је умешан у овај скандал и већ је морао да сведочи пред
истражним одбором – али није могао да се сети ничега.
Главна истражитељка случајева преваре Cum-Ex, виша јавна тужитељка Анне Брорихлкер, поднела је оставку у
априлу 2024. године јер је напредак био веома спор и постојао је масиван отпор високорангираних политичара.
Ово суђење, које је почело тек у септембру прошле године, било је стога веома важно,
јер је имало за циљ да расветли афером Cum-Ex.
Кристијан Олеариус, бивши директор приватне банке и повереник канцелара Шольца, оптужен је за посебно
тешко пореско затајивање у износу од 280 милиона евра.
Међутим, на изненађење многих, кривични поступак је сада обустављен због "лошег здравља"
82-годишњег оптуженог – високог крвног притиска.
Суђење 95-годишњој Урсули Хавебек, која је била у пратњи лекара и стигла у судницу у
инвалидским колицима, било је сасвим другачије.
Морала је да чека скоро девет година на ово рочиште по жалби за суђење које је одржано у новембру 2015. године.
Оптужена је да је изјавила да Аушвиц није био логор за истребљење, већ логор за рад.
За то ју је сада Градски суд у Хамбургу осудио на укупну казну затвора од годину дана и четири месеца због подстицања мржње.
Ранија осуда за сличну изјаву је узета у обзир.
Урсула Хавебек је неколико пута суђена због негирања Холокауста и већ је издржала две и
по године затвора у Билефелду због овог дела.
Мишљења се разликују по томе да ли се закони увек морају спроводити и примењивати са пуном силом закона
или, у одређеним случајевима, као што су стари и болесни, треба показати одређену блаженост.
Међутим, многи људи сматрају неспоразумним да се, с једне стране, воде бројни судски поступци који су довели до осуђујућих пресуда
због незаконите изјаве болесне 95-годишње жене, док се, с друге стране, истрага преваре у којој су у питању
милијарде фунти обуставља због високог крвног притиска.
Али можда су постојали и други утицаји, непознати широј јавности, који су довели до овога?
3. Насиље или мишљење – шта је горе?
Извештаји о групном силовању у градском парку Хамбурга изазвали су негодовање у септембру 2020. године.
Годину и по касније, пресуда Окружног суда у Хамбургу изазвала је негодовање широм земље.
За сексуално злостављање и вишеструко силовање 15-годишње девојке, које су извршила девет лица старости од
16 до 20 година, судија је изрекао само једну затворску казну, а осталих осам је добило условне казне.
Благост казне још је изненађујућа с обзиром на то да починиоци нису ни изразили кајање због својих поступака.
Када је двадесетогодишња жена чула за групно силовање у градском парку Хамбурга, била је толико бесна да је једном
од силоватеља у порукама на WhatsApp-у написала "нечасна свињо силоватељ" и "одвратно чудовиште".
Зато је сада стајала пред Регионалним судом у Хамбургу и осуђена је на викенд у малолетничком притвору.
Тако ће двадесетогодишњакиња бити лишена слободе дуже него осам од девет силоватеља те девојке због увреде силоватеља.
Какав је то стандард изрицања казне када суд сматра да је вишеструко силовање малолетнице, са
одговарајућим доживотним психолошким последицама, мање озбиљно од "увреде" силоватеља пуким речима?
Обично јавно тужилаштво истражује увреде само ако постоји јавни интерес.
Ово је мало вероватно, јер су то биле директне поруке на WhatsApp-у.
Пошто јавно тужилаштво и даље истражује још 140 других случајева поред случаја 20-годишњег, поставља се
питање који интерес држава има у таквим пресудама.
Или јавно тужилаштво нема бољег посла?
Куо вадис јуриспруденција
Ово су само три поређења.
У многим другим случајевима, посебно у вези са мерама у вези са коронавирусом, нека поступка и пресуде су такође неразумљиви.
Ово понекад доводи до сумњи у утицај владе.
Такве страхове додатно потхрањују случајеви као што је случај судије породичног суда Кристијана Детмара.
8. априла 2021. године он је на Виртембершком окружном суду у Вајмару укинуо обавезу ношења маски у две градске
школе због ризика по добробит деце повезаног са маскама.
То је довело до рације у његовим просторијама, током које су претресла његова канцеларија, приватни стан и аутомобил, а
мобилни телефон му је одузет због политички непожељне пресуде.
Колико су судије слободне у својим пресудама ако морају да се плаше претреса куће и суспензије?
Неко је морао да покрене мере против судије Детмара.
Уосталом, јавни тужиоци у Немачкој су обавезани упутствима – због чега, према одлуци Европског суда
правде, нису овлашћени да издају европске потернице.
С обзиром на распаљено медијско окружење око коронавируса, неки људи и даље могу симпатисати упад на судију Детмара
– скандал је био очигледан још од објављивања записника РКИ-ја, који су били одобрени за објављивање.
Ово показује да су политичари одговорни за мере у вези са коронавирусом били свесни да маске нити штите
нити користе, већ излажу носиоце здравственим ризицима.
Дакле, тачно шта је судија Детмар одлучио.
Постоји много психолошких објашњења за сумњиво понашање ових судија, али не желимо да се упуштамо у спекулације.
Посебно зато што ово не помаже онима који су пресуђени превише сурово више него што помаже онима који су такође
жртве ових наводних политичких слугу у црним мантилима.
Поштовани гледаоци, пресуде се изричу у име народа.
Онда би људи такође требало да буду обавештени о томе шта се дешава у њихово име.
Стога, молимо вас да проследите ову поруку својим пријатељима и познаницима и поделите је на својим друштвеним мрежама.
Линк је приказан испод.
Штавише, неопходно је да се такви поступци воде у јавности.
Ако је могуће, молим вас да присуствујете таквим рочиштима на суду. Хвала вам пуно!