Prilično je teško na tako otvorenoj pozornici, jer ili gledaš u tom smjeru pa vide samo tvoja leđa, ili gledaš u tom smjeru.
Pa, sada su ovdje samo učesnici ovog sastanka.
Prije svega, drago mi je što ste svi ovdje.
Hvala vam puno.
Zdravo, Berlin.
Pozdrav svima iz svih dijelova Njemačke.
Zamoljen sam da kažem nekoliko riječi o temi obrazovanja ili pomirenja s prošlošću.
Zašto bih govorio o pomirenju s prošlošću?
Novinar SWR-a je upravo postavio ovo pitanje tokom naše improvizirane konferencije za štampu ovdje.
Novinar SWR-a upitao je gospodina Ballweega: "Zašto zapravo želite preispitati prošlost?"
Šta tačno žele ponovo procijeniti?
Pošto je Michael dao odgovor, želio bih ponovo dati svoj odgovor na pozornici.
Rekao bih svom kolegi iz SWR-a:
Zašto ne biste pitali Paula Schreierea?
Pitaj Ayu Velasquez.
Pitajte dr. Christiana Hafnera.
Pitajte one koji rade kao novinari, ne za vodeće medije ili mainstream, kako god to nazvali, već kao slobodni novinari.
Oni koji ne primaju državna sredstva, već moraju raditi slobodno i pronaći načine da sami sebe finansiraju.
Pitajte ove kolege, kolege novinare, šta znači preispitivanje.
Pomirenje s prošlošću znači prije svega postavljati pitanja, a ne samo klimati glavom u znak slaganja, nego postavljati pitanja.
I to je ono što su ovi kolege uradili.
A ovi kolege su pribavili zapisnike Instituta Robert Koch i tima za upravljanje krizom koronavirusa, djelimično putem
pravnih postupaka, a djelimično putem curenja informacija.
A dragi novinari u SWR-u, u slučaju da niste primijetili:
Doživjeli smo najznačajnija kršenja temeljnih ljudskih prava u Saveznoj Republici Njemačkoj od Drugog svjetskog rata.
I kad pitaju šta mi zapravo trebamo da bismo se pomirili, ne čudi me što smo iza sebe ostavili ove godine.
Zato što su novinari, koji zapravo imaju zadatak da, kada je to potrebno, intervenišu kao četvrta vlast i
postavljaju pitanja kao četvrta vlast, potpuno podbacili.
I razumljivo je da se ovdje ne želi nijedno preispitivanje, da se ovdje ne želi nijedno preispitivanje.
A preispitivanje bi također bilo političko preispitivanje.
Ponovna procjena bi značila osnivanje istražnog odbora, komisije za istragu.
Možete vidjeti koliko je teško političarima da se pomire s ovim.
Ali to je, naravno, razumljivo.
Zašto bi sami počinitelji trebali objasniti svoja djela?
To bi bilo isto kao da se policiji ovdje u Berlinu dopusti da naknadno sama procijeni je li sve uradila ispravno ili ne.
Dakle, pitam se, gdje je medijsko izvještavanje?
Ali bih također želio spomenuti dva imena iz glavne struje koja treba spomenuti ovdje, na ovoj pozornici i pred ovom publikom.
To su Jürgen Mladek – koji je, nažalost, nedavno preminuo – bivši glavni urednik novina Nordkurier, i Simone Schamann.
Simone Schamann sada radi u Niusu.
A Simone Schamann je već postavila kritična pitanja za Nordkurier koja su mainstream mediji
trebali postaviti kad to još nije bilo prikladno.
Čak je dobila opomenu od Savjeta za štampu.
Sada pažljivo slušajte:
Simone Schamann je dobila opomenu od Savjeta za štampu na osnovu toga što bi njeni članci doveli do
smanjenja spremnosti na vakcinaciju u Njemačkoj.
Do tada nisam bio svjestan da je Savjet za štampu u Njemačkoj odgovoran za osiguravanje
da ljudi budu voljni da se vakcinišu ili ne.
Šta sve ovo ima veze s pomirbom s prošlošću?
Kad to pogledamo, ko bi se trebao time baviti?
Osnovao sam vlastiti centar s nekoliko kolega.
To jest, centar za istragu, preispitivanje, pravno gonjenje i prevenciju zločina protiv čovječnosti.
Mnogi ljudi uvijek pitaju, zašto zločini protiv čovječnosti?
Jer ono što smo ovdje doživjeli bili su zločini protiv čovječnosti.
Ljudi su bili progonjeni.
Ljekari se i danas progone.
Ljekari bivaju slani u zatvor zato što rade svoj posao.
Moj kolega Rainer Füllmich je u zatvoru u Göttingenu.
I on je bio veliki prosvjetitelj.
Pomirenje je moguće samo ako promijenimo političke okolnosti.
Jer političke okolnosti u kojima se nalazimo, u kojima jednostavno predajemo vlast, nikada neće dovesti do pravog preispitivanja.
Jer, kao što sam rekao, tada bi sami počinitelji morali prihvatiti ono što su učinili.
Niko ne može pretpostaviti da će oni koji su počinili ova zločine protiv čovječnosti ustati i reći: Da, mi smo to učinili.
A sada želimo da se sudi pred sudijama koje smo sami izabrali, pred tužiocima koje smo sami izabrali, kako bi oni mogli
suditi da li je ono što smo uradili bilo ispravno ili pogrešno.
Prije tri mjeseca, prije nego što su procureli RKI fajlovi, svi su mi sudije rekle da su tada sve uradile kako treba.
Od ovih sudija se sada očekuje da iznenada počnu preispitivati prošlost. Ni to neće uspjeti.
Radit će samo ako
Ralf Boes je upravo to objavio, i slažem se s Ralfom Boesom i mnogim drugima. Molim
vas, pogledajte web stranicu koju je spomenuo.
Vjerujem da moramo proći kroz savezne države.
U svakoj saveznoj državi imamo vlastiti ustav.
I budući da su to odvojeni ustavi, svaki od ustava u saveznom državi nam omogućava da izmijenimo te ustave.
Moć je u našim rukama.
Ti to jednostavno ne znaš.
Rainer Mausfeld uvijek kaže da na djelu djeluju neki vrlo talentovani iluzionisti.
Živimo u iluziji demokratije.
Tvrdi se da imamo demokratiju.
Ipak, mi imamo samo predstavničku demokratiju.
A predstavnička demokratija je zapravo samo paravan za činjenicu da još uvijek živimo u aristokraciji ili oligarhiji.
Ali predstavnička demokratija, predstavnička demokratija, je suprotnost demokratiji.
Jer jedino što vam predstavnička demokratija dopušta jest da svakih četiri godine birate one koji vama vladaju.
Ali samo od malog kruga onih koji vama vladaju.
Nemate apsolutno nikakvu šansu da odlučujete o sadržaju politike, o političkim mjerama, o pravilima politike.
Iako smo ti i ja stanovništvo ove zemlje.
To, međutim, znači da možemo prisvojiti ovu vlast u saveznim državama.
To je pitanje moći.
Nakon onoga što smo doživjeli u posljednje četiri godine, mi kao stanovništvo moramo postaviti pitanje moći.
A ako to ne učinimo, upravo smo vidjeli da se to dogodilo zabranom časopisa čije ime nam nije dozvoljeno
spominjati, jer bismo inače kršili nametnute nam uvjete.
Nije važno šta je u ovom časopisu.
Kada država cenzuriše štampu, nema preispitivanja.
Onda postoji samo dominacija, i moramo se zajedno braniti od nje.
Počeću.
Počevši od sutra, bit ću na turneji sa ZAAVV mobilom, piše tu.
Od 4. augusta, tj. sutra, do 22. septembra kroz Sasku, Turingiju i Brandenburgu.
Putujem kroz tri zemlje jer se u svakoj od njih održavaju državni izbori.
I želio bih ohrabriti ljude u tim zemljama da izmijene svoj ustav i kažu:
U budućnosti mi kao narod želimo imati konačnu riječ, i zapamtite moje riječi.
Želimo biti u mogućnosti dovoditi u pitanje, ometati i spriječiti svaku političku odluku.
To je pravo koje imamo kao narod.
A onda, da odgovorim na pitanje koje je ranije došlo odavde.
Onda uopće nije važno postoji li posada ili ne, jer mi ljudi preuzimamo vlast u svoje ruke.
A sada, na kraju, želio bih još jednom reći da mnogo ljudi... Oh, također bih trebao spomenuti da na ZAAVV
mobilu ima mnogo naših zaposlenika i mnogo pomagača.
Postoje letci, razglednice, razglednice o sporazumu Svjetske zdravstvene organizacije, na primjer.
Sigurno će danas biti izvještaja o tome, o sporazumu SZO-a.
Često me pitaju kako uspijevam nastaviti nastupati na pozornici, putovati po zemlji, biti tamo i prolaziti kroz sudske postupke.
Kako uspijevaš imati ovu snagu i nastaviti dalje?
Želim reći jednu stvar.
Za mene nema alternative za ovo.
To je naša budućnost, to je budućnost naše djece i budućnost naših unuka.
Ili to prepustimo drugima, ili prepustimo budućnost drugima, ili je uzmemo u svoje ruke.
Za mene nema nikakve sumnje. Uzimamo ovu budućnost u svoje ruke.
I još jedna stvar za reći.
Sada smo kritikovali vodeće i glavne medije.
Ali ne zaboravi, imamo toliko alternativnih medija.
Imamo toliko sjajnih programa, bilo da je riječ o Kontrafunk, Radio Morgenröte, Apolut, Klartext,
Bürgerzeitung i, na kraju, ali ne i najmanje važno, nešto što mi je također vrlo važno: demokratski otpor.
Četiri godine demokratski otpor je bio vaš saputnik.
Naravno, nisam ih sve spomenuo; ima ih još mnogo.
A demokratski otpor trenutno ima mnogo sjajnih novih projekata.
Pogledaj i to. Ali idi na alternativne medije.
Zapravo, ovo više nisu alternativni mediji.
Zapravo, to su glavni mediji, a ostali nisu alternativni mediji, već jednostavno stari mediji.
Mir, sloboda, samoodređenje!