Det er ret svært på sådan en åben scene, for enten kigger du i den retning, og så har de kun
ryggen til dig, eller også kigger du i den retning.
Nu er der kun deltagerne i dette møde.
Først og fremmest er jeg glad for, at I alle er her.
Mange tak skal du have.
Hej Berlin.
Hej alle sammen fra alle dele af Tyskland.
Jeg har fået til opgave at sige et par ord om emnet oplysning eller omvurdering.
Hvorfor skal jeg tale om oparbejdning?
En journalist fra SWR har netop stillet dette spørgsmål, da vi holder denne improviserede pressekonference her.
Journalisten fra SWR spurgte Ballweg, hvorfor du egentlig ønsker en revurdering?
Hvad har de egentlig lyst til at arbejde med?
Da Michael allerede har givet svaret, vil jeg gerne give mit svar igen på scenen.
Jeg ville sige det til kollegaen fra SWR:
Hvorfor spørger du ikke Paul Schreier?
Spørg Aya Velasquez.
Spørg Dr. Christian Hafner.
Spørg dem, der arbejder som journalister, ikke i de førende medier eller mainstream, eller hvad man
nu vil kalde dem, men som freelancejournalister.
Som ikke får penge fra staten, men som må arbejde gratis, og som må finde ud af, hvordan de kan finansiere sig selv.
Spørg disse kolleger, andre journalister, hvad revurdering betyder.
Det første skridt er at stille spørgsmål, ikke bare for at nikke, men for at spørge ind.
Og det var, hvad disse kolleger gjorde.
Og disse kolleger har sagsøgt Robert Koch-instituttets protokoller, Corona Crisis
Unit, delvist frit, delvist gennem lækager.
Og kære journalister fra SWR, hvis I ikke har bemærket det:
Vi har set de mest massive indgreb i menneskers grundlæggende rettigheder i
Forbundsrepublikken Tyskland siden Anden Verdenskrig.
Og når de så spørger, hvad vi egentlig har at arbejde med, er jeg ikke overrasket over, at vi har disse år bag os.
Fordi journalisterne, som faktisk har til opgave at gribe ind som den fjerde statsmagt, hvis det er nødvendigt, at
spørge som den fjerde statsmagt, har svigtet fuldstændigt.
Og det er forståeligt, at man ikke ønsker en revurdering her, at man ikke ønsker en revurdering her.
Og en revurdering ville også være en politisk revurdering.
En revurdering vil betyde, at der skal nedsættes et undersøgelsesudvalg, en undersøgelseskommission.
Man kan se, hvor svært det er for politikerne at forholde sig til det.
Men det er selvfølgelig også forståeligt.
Hvorfor skal gerningsmændene selv opklare deres forbrydelser?
Det ville være det samme, som hvis politiet her i Berlin fik lov til selv at bedømme
bagefter, om de havde gjort alt rigtigt eller ej.
Så jeg spørger: Hvor er mediebehandlingen?
Og jeg vil også gerne nævne to navne fra mainstream, som skal nævnes her, på denne scene og foran dette publikum.
Det er Jürgen Mladek - som desværre gik bort for nylig - den tidligere chefredaktør for Nordkurier og Simone Schamann.
Simone Schamann arbejder nu hos Nius.
Og Simone Schamann har allerede stillet de kritiske spørgsmål til Nordkurier, som mainstream
burde have stillet, da det endnu ikke var opportunt.
Hun fik endda en reprimande fra Pressenævnet.
Og hør nu godt efter:
Simone Schamann er blevet irettesat af Pressenævnet med den begrundelse, at hendes artikler ville føre til
et fald i viljen til at blive vaccineret i Tyskland.
Indtil da var jeg ikke klar over, at Pressenævnets opgave i Tyskland var at sikre, at
der var eller ikke var vilje til at vaccinere.
Hvad har det med oparbejdning at gøre?
Hvis vi kigger der, hvem skal så gøre arbejdet?
Jeg grundlagde mit eget center sammen med et par kolleger.
Det betyder Center for efterforskning, revurdering, retsforfølgelse og
forebyggelse af forbrydelser mod menneskeheden.
Mange mennesker siger altid, hvorfor forbrydelser mod menneskeheden?
For det, vi oplevede her, var forbrydelser mod menneskeheden.
Folk er blevet forfulgt.
Læger bliver stadig forfulgt i dag.
Læger bliver fængslet for at gøre deres arbejde.
Min kollega Rainer Füllmich sidder i fængsel i Göttingen.
Han var også en stor oplysningsmand.
Vi kan kun komme overens med fortiden, hvis vi ændrer den politiske situation.
For de politiske forhold, vi har, hvor vi blot overdrager magten, vil aldrig føre til en omvurdering.
For som jeg sagde, så ville gerningsmændene selv komme overens med det.
Ingen kan gå ud fra, at de, der har begået disse forbrydelser mod menneskeheden, vil rejse sig og sige: Ja, vi gjorde det.
Og nu vil vi stille os selv for retten foran de dommere, vi selv har valgt, foran de offentlige anklagere, vi selv har valgt,
så de kan bedømme, om det, vi gjorde, var rigtigt eller forkert.
De dommere, som fortalte mig for tre måneder siden, før RKI-filerne blev lækket,
at de alle gjorde alting rigtigt dengang.
Det er meningen, at disse dommere nu skal affinde sig med situationen. Det vil heller ikke fungere.
Det vil kun virke, hvis
Og Ralf Boes har lige annonceret det, og jeg er enig med Ralf Boes, med mange mennesker, og jeg vil gerne
have, at du tager et kig på den hjemmeside, han nævnte.
Jeg tror, vi er nødt til at gå gennem de føderale stater.
Vi har vores egen forfatning i alle delstater.
Og da de er separate forfatninger, giver hver af forfatningerne i den føderale stat os mulighed for at ændre disse forfatninger.
Vi har magten i vores hænder.
Du ved det bare ikke.
Rainer Mausfeld siger altid, at der er store illusionister på arbejde.
Vi lever i en illusion om demokrati.
Det hævdes, at vi har et demokrati.
Alligevel har vi kun et repræsentativt demokrati.
Og et repræsentativt demokrati er i virkeligheden bare en forklædning for det faktum, at vi
stadig lever i et aristokrati eller et oligarki.
Men et repræsentativt demokrati, et repræsentativt demokrati, er det modsatte af demokrati.
For det eneste, det repræsentative demokrati giver dig mulighed for, er at vælge dem, der skal styre dig, hvert fjerde år.
Men kun fra en lille kreds af dem, der kontrollerer dig.
Du har slet ikke mulighed for at beslutte indholdet af politikken, de politiske tiltag eller de politiske regler.
Selvom du og jeg er befolkningen i dette land.
Det betyder imidlertid, at vi kan tage denne magt i delstaterne.
Det er et spørgsmål om magt.
Som befolkning er vi nødt til at stille spørgsmålet om magt efter det, vi har oplevet i de sidste fire år.
Og hvis vi ikke gør det, som vi lige har set med forbuddet mod magasinet, hvis navn vi ikke må
nævne, fordi vi ellers ville overtræde reglerne.
Uanset hvad indholdet af dette magasin er.
Hvis staten, hvis staten censurerer pressen, er der ingen revurdering.
Så er der kun dominans, og det må vi forsvare os imod sammen.
Jeg begynder.
Fra i morgen rejser jeg med ZAAVV - Mobil, det er det, der står.
Fra den 4. august, dvs. i morgen, til den 22. september gennem Sachsen, Thüringen og Brandenburg.
Jeg rejser gennem de tre lande, fordi der er delstatsvalg i hvert af dem.
Og jeg vil gerne opfordre folk i disse lande til at ændre deres forfatning og sige:
I fremtiden vil vi som folk - og husk dette ord - have den endelige beslutningsmyndighed.
Vi vil være i stand til at granske, obstruere og forhindre enhver politisk beslutning.
Det er den ret, vi har som folk.
Og så for at svare på det spørgsmål, der kom herfra tidligere.
Så er det ligegyldigt, om der er en besættelse eller ej, for vi mennesker tager magten i vores egne hænder.
Og nu til sidst vil jeg gerne endnu en gang sige, at mange mennesker ... Åh, jeg bør også sige, at der også er
mange af vores medarbejdere på ZAAVV-mobilen, mange hjælpere.
Der er flyers, postkort, postkort om WHO-traktaten, for eksempel.
Der bliver bestemt stadig rapporteret om WHO-traktaten i dag.
Jeg bliver ofte spurgt, hvordan det lykkes dig at blive ved med at gå på scenen, blive ved med at turnere rundt i landene,
blive ved med at være der, blive ved med at føre retssager.
Hvordan formår du at have denne styrke og blive ved?
Jeg vil gerne sige én ting.
For mig er der ikke noget alternativ.
Det er vores fremtid, det er vores børns fremtid, og det er vores børnebørns fremtid.
Og enten overlader vi fremtiden til andre, eller også tager vi den i vores egne hænder.
Og for mig er der slet ingen tvivl om det. Vi tager fremtiden i vores egne hænder.
Og en sidste ting at sige.
Vi har nu kritiseret de ledende og almindelige medier.
Men glem ikke, at vi har så mange alternative medier.
Vi har så mange gode programmer, det være sig Kontrafunk, det være sig Radio Morgenröte, det være sig Apolut, det være
sig Klartext, borgernes avis, og det være sig deromme, og det er også meget vigtigt for mig, den demokratiske modstand.
Demokratisk modstand har været din følgesvend i fire år.
Jeg har selvfølgelig ikke nævnt dem alle, der er mange flere.
Og den demokratiske modstand har mange gode nye projekter i øjeblikket.
Kig også der. Men gå til de alternative medier.
Faktisk er det slet ikke længere alternative medier.
Det er faktisk mainstreammedierne, og de andre er ikke de alternative medier, de er simpelthen de gamle medier.
Fred, frihed, selvbestemmelse!