Prilično je teško na tako otvorenoj pozornici, jer ili gledaš u tom smjeru i tada im leđima okrenut, ili gledaš u tom smjeru.
Pa, sada su ovdje samo sudionici ovog sastanka.
Prije svega, oduševljen sam što ste svi ovdje.
Puno vam hvala.
Pozdrav, Berlin.
Pozdrav svima iz svih dijelova Njemačke.
Zamoljen sam da kažem nekoliko riječi o temi obrazovanja ili pomirenja s prošlošću.
Zašto bih govorio o pomirenju s prošlošću?
Novinar SWR-a upravo je postavio ovo pitanje tijekom naše improvizirane tiskovne konferencije ovdje.
Novinar SWR-a upitao je gospodina Ballwega: "Zašto zapravo želite preispitati prošlost?"
Što točno žele ponovno procijeniti?
Budući da je Michael dao odgovor, želio bih ponovno dati svoj odgovor na pozornici.
Rekao bih svom kolegi iz SWR-a:
Zašto ne biste pitali Paula Schreierea?
Pitaj Ayu Velasquez.
Upitajte dr. Christiana Hafnera.
Pitajte one koji rade kao novinari, ne za vodeće medije ili mainstream, kako god to nazvali, nego kao slobodni novinari.
Oni koji ne primaju državna sredstva, već moraju raditi neovisno, moraju pronaći načine za vlastito financiranje.
Pitajte ove kolege, novinare, što znači preispitivanje.
Pomirenje s prošlošću znači prije svega postavljati pitanja, a ne samo klimati glavom u znak slaganja, nego postavljati pitanja.
I to su učinili ovi kolege.
A ovi su kolege pribavili zapisnike Instituta Roberta Kocha i kriznog stožera za koronavirus, djelomično
pravnim putem, a djelomično putem curenja informacija.
A dragi novinari na SWR-u, u slučaju da niste primijetili:
Doživjeli smo najznačajnija kršenja temeljnih ljudskih prava u Saveznoj Republici Njemačkoj od Drugog svjetskog rata.
A kad pitaju s čime se zapravo trebamo pomiriti, ne čudi me da smo iza sebe ostavili sve te godine.
Jer su novinari, čiji je posao da po potrebi djeluju kao četvrta vlast i postavljaju
pitanja kao četvrta vlast, potpuno podbacili.
I razumljivo je da se ovdje ne želi nikakva preprocjena, da se ovdje ne želi nikakva preprocjena.
A preispitivanje bi također bilo političko preispitivanje.
Ponovna procjena bi značila osnivanje istražnog odbora, komisije za istragu.
Možete vidjeti koliko je političarima teško to prihvatiti.
Ali to je, naravno, razumljivo.
Zašto bi počinitelji sami trebali objasniti svoja djela?
To bi bilo isto kao da se policiji ovdje u Berlinu dopusti da naknadno sama procijeni je li sve učinila ispravno ili ne.
Dakle, pitam se, gdje je medijsko izvještavanje?
Ali bih također želio spomenuti dva imena iz glavne struje koja treba spomenuti ovdje, na ovoj pozornici i pred ovom publikom.
To su Jürgen Mladek – koji je, nažalost, nedavno preminuo – bivši glavni urednik novina Nordkurier, i Simone Schamann.
Simone Schamann sada radi u Niusu.
A Simone Schamann je već postavila kritična pitanja za Nordkurier koja su mainstream mediji
trebali postaviti kad to još nije bilo prikladno.
Čak je dobila opomenu od Vijeća za tisak.
Sada pažljivo slušajte:
Simone Schamann je dobila opomenu od Vijeća za tisak zbog toga što bi njezini članci doveli do
smanjenja spremnosti na cijepljenje u Njemačkoj.
Do tada nisam bio svjestan da je Savjet za tisak u Njemačkoj odgovoran za osiguravanje
da ljudi budu voljni biti cijepljeni ili ne.
Što sve ovo ima veze s pomirbom s prošlošću?
Kad to pogledamo, tko bi se time trebao baviti?
Osnovao sam vlastiti centar s nekim kolegama.
To jest, centar za istraživanje, preispitivanje, pravno gonjenje i prevenciju zločina protiv čovječnosti.
Mnogi ljudi uvijek pitaju, zašto zločini protiv čovječnosti?
Jer ono što smo ovdje doživjeli bili su zločini protiv čovječnosti.
Ljudi su bili progonjeni.
Liječnici se i danas progone.
Liječnici bivaju slani u zatvor zato što rade svoj posao.
Moj kolega Rainer Füllmich je u zatvoru u Göttingenu.
I on je bio veliki prosvjetitelj.
Pomirenje je moguće samo ako promijenimo političke okolnosti.
Jer političke okolnosti u kojima se nalazimo, u kojima jednostavno odustajemo od vlasti,
nikada neće dovesti do pravog preispitivanja.
Jer, kao što sam rekao, tada bi sami počinitelji morali pomiriti se s onim što su učinili.
Nitko ne može pretpostaviti da će oni koji su počinili ova zločine protiv čovječnosti ustati i reći: Da, mi smo to učinili.
A sada želimo biti suđeni pred sucima koje smo sami izabrali, pred tužiteljima koje smo sami izabrali, kako bi oni mogli
prosuditi je li ono što smo učinili bilo ispravno ili pogrešno.
Prije tri mjeseca, prije nego što su procurili RKI-evski dokumenti, svi su mi suci
rekli da su tada sve učinili kako treba.
Od ovih sudaca se sada očekuje da iznenada počnu preispitivati prošlost. Ni to neće uspjeti.
Radit će samo ako
Ralf Boes je upravo to objavio, i slažem se s Ralfom Boesom i mnogim drugima. Molim
vas, pogledajte web stranicu koju je spomenuo.
Vjerujem da moramo proći kroz savezne države.
U svakoj saveznoj državi imamo vlastiti ustav.
Budući da su to odvojeni ustavi, svaki od ustava u saveznom državi omogućuje nam da ih mijenjamo.
Moć je u našim rukama.
Jednostavno to ne znaš.
Rainer Mausfeld uvijek kaže da na djelu djeluju neki vrlo talentirani iluzionisti.
Živimo u iluziji demokracije.
Tvrdi se da imamo demokraciju.
Ipak, imamo samo predstavničku demokraciju.
A predstavnička demokracija je zapravo samo paravan za činjenicu da još uvijek živimo u aristokraciji ili oligarhiji.
Ali predstavnička demokracija, predstavnička demokracija, je suprotnost demokraciji.
Jer jedino što vam predstavnička demokracija dopušta jest da svakih četiri godine birate one koji vama vladaju.
Ali samo od malog kruga onih koji vladaju nad tobom.
Nemate apsolutno nikakvu šansu odlučivati o sadržaju politike, o političkim mjerama, o pravilima politike.
Iako smo ti i ja stanovništvo ove zemlje.
To, međutim, znači da možemo prisvojiti ovu vlast u saveznim državama.
To je pitanje moći.
Nakon onoga što smo doživjeli u posljednje četiri godine, mi kao stanovništvo moramo postaviti pitanje o moći.
A ako to ne učinimo, upravo smo vidjeli da se to dogodilo s zabranom časopisa čije ime ne smijemo
spomenuti, jer bismo inače kršili nametnute uvjete.
Nije važno što je u ovom časopisu.
Kad država cenzurira tisak, nema preispitivanja.
Onda postoji samo dominacija i moramo se zajedno braniti od nje.
Počet ću.
Od sutra ću biti na turneji sa ZAAVV mobilom, piše ondje.
Od 4. kolovoza, tj. sutra, do 22. rujna kroz Sasku, Turingiju i Brandenburg.
Putujem kroz tri zemlje jer se u svakoj od njih održavaju državni izbori.
I želio bih potaknuti ljude u tim zemljama da izmijene svoje ustave i kažu:
U budućnosti mi kao narod želimo imati konačnu riječ, i zapamtite moje riječi.
Želimo moći dovoditi u pitanje, ometati i sprječavati svaku političku odluku.
To je pravo koje imamo kao narod.
A onda, da odgovorim na pitanje koje je ranije došlo odavde.
Onda uopće nije važno ima li posadu ili ne, jer mi ljudi preuzimamo kontrolu.
A sada, na kraju, želio bih još jednom reći da mnogi ljudi... Oh, također bih trebao spomenuti da u mobilnoj
jedinici ZAAVV rade mnogi naši zaposlenici i mnogi pomagači.
Postoje letci, razglednice, razglednice o sporazumu WHO-a, na primjer.
Sigurno će danas biti izvještaja o njemu, o sporazumu WHO-a.
Često me pitaju kako uspijevaš nastupati na pozornici, putovati po zemlji, uvijek biti prisutan i prolaziti sudske postupke.
Kako uspijevaš imati ovu snagu i nastaviti dalje?
Želim reći jednu stvar.
Za mene nema alternative ovome.
To je naša budućnost, to je budućnost naše djece i budućnost naših unuka.
Ili to prepustimo drugima, ili prepustimo budućnost drugima, ili je uzmemo u svoje ruke.
I za mene nema nikakve sumnje. Uzimamo ovu budućnost u svoje ruke.
I još jedna stvar za reći.
Sada smo kritizirali vodeće i glavne medije.
Ali ne zaboravi, imamo toliko alternativnih medija.
Imamo toliko sjajnih programa, bilo da je riječ o Kontrafunk, Radio Morgenröte, Apolut, Klartext, Bürgerzeitung i, naposljetku,
nešto što mi je također vrlo važno: demokratski otpor.
Četiri godine demokratski otpor bio je vaš suputnik.
Naravno, nisam ih sve spomenuo; ima ih još mnogo.
A demokratski otpor trenutno ima mnogo sjajnih novih projekata.
Provjeri i to. Ali idi na alternativne medije.
Zapravo, ovo više nisu alternativni mediji.
Zapravo, to su mainstream mediji, a ostali nisu alternativni mediji, već jednostavno stari mediji.
Mir, sloboda, samoodređenje!