Elég nehéz egy ilyen nyitott színpadon, mert vagy abba az irányba nézel, és akkor csak
háttal állnak neked, vagy abba az irányba nézel.
Nos, most már csak a résztvevők vannak jelen ezen a találkozón.
Először is, örülök, hogy mindannyian itt vannak.
Köszönöm szépen.
Hello Berlin.
Üdvözlök mindenkit Németország minden részéből.
Azt a feladatot kaptam, hogy mondjak néhány szót a megvilágosodás vagy újraértékelés témájáról.
Miért kellene beszélni az újrafeldolgozásról?
Az SWR egyik újságírója éppen ezt a kérdést tette fel, amikor itt tartottuk ezt a rögtönzött sajtótájékoztatót.
Az SWR újságírója megkérdezte Ballweg urat, hogy miért akarja tulajdonképpen az újraértékelést?
Min akarnak valójában dolgozni?
Mivel Michael már elmondta a választ, én szeretném a színpadon újra elmondani a válaszomat.
Én az SWR munkatársának mondanám:
Miért nem kérdezed meg Paul Schreier-t?
Kérdezd Aya Velasquezt.
Kérdezze meg Dr. Christian Hafnert.
Kérdezzék meg azokat, akik újságíróként dolgoznak, de nem a vezető médiában vagy a mainstreamben, vagy
nevezzék őket bárhogyan is, hanem szabadúszó újságíróként.
Akik nem kapnak állami pénzt, hanem ingyen kell dolgozniuk, akiknek meg kell nézniük, hogyan tudják finanszírozni magukat.
Kérdezzék meg ezeket a kollégákat, újságíró kollégákat, hogy mit jelent az újraértékelés.
Az első lépés az, hogy kérdezzünk, ne csak bólogassunk, hanem érdeklődjünk.
És ezt tették ezek a kollégák.
És ezek a kollégák beperelték a Robert Koch Intézet, a Corona Crisis Unit jegyzőkönyveit,
részben szabadon, részben kiszivárogtatással.
És kedves újságírók az SWR-től, ha nem vették volna észre:
A Német Szövetségi Köztársaságban a második világháború óta a legsúlyosabb beavatkozásnak
lehettünk tanúi az emberek alapvető jogaiba.
És amikor aztán megkérdezik, hogy valójában min kell dolgoznunk, nem lepődöm meg, hogy
ezeket az éveket már magunk mögött tudhatjuk.
Mert az újságírók, akiknek valójában az a feladatuk, hogy szükség esetén negyedik hatalomként beavatkozzanak, hogy
negyedik hatalomként kérdezzenek, teljesen kudarcot vallottak.
És érthető, hogy itt nem kívánatos az újraértékelés, hogy itt nem kívánatos az újraértékelés.
És az újraértékelés egyben politikai újraértékelés is lenne.
Az újraértékelés egy vizsgálóbizottság, egy vizsgálóbizottság felállítását jelentené.
Láthatjuk, milyen nehéz a politikusoknak ezt feldolgozniuk.
De ez persze érthető is.
Miért kellene az elkövetőknek maguknak megoldaniuk a bűncselekményeiket?
Ez ugyanolyan lenne, mintha a rendőrség itt Berlinben utólag maga ítélhetné meg, hogy mindent jól csináltak-e vagy sem.
Kérdezem tehát, hol van a médiakezelés?
Szeretnék még két nevet megemlíteni a főáramlatból, akiket itt, ezen a színpadon és a közönség előtt is meg kell említeni.
Ők Jürgen Mladek - aki sajnos nemrég elhunyt -, a Nordkurier egykori főszerkesztője és Simone Schamann.
Simone Schamann most a Niusnál dolgozik.
Simone Schamann pedig már feltette azokat a kritikus kérdéseket a Nordkurier számára, amelyeket a mainstreamnek
akkor kellett volna feltennie, amikor még nem volt időszerű.
Még a Sajtótanács is megrovásban részesítette.
És most jól figyeljetek:
Simone Schamann-t megrovásban részesítette a Sajtótanács azzal az indokkal, hogy cikkei miatt
Németországban csökkenne az oltási hajlandóság.
Addig nem tudtam, hogy a németországi Sajtótanács feladata az volt, hogy biztosítsa, hogy van-e oltási hajlandóság vagy nincs.
Mi köze ennek az újrafeldolgozáshoz?
Ha oda nézünk, ki végezze a munkát?
Néhány kollégámmal megalapítottam a saját központomat.
Ez az Emberiség elleni bűncselekmények kivizsgálásával, újraértékelésével, jogi üldözésével
és megelőzésével foglalkozó központot jelenti.
Sokan mindig azt kérdezik, miért az emberiség elleni bűncselekmények?
Mert amit itt tapasztaltunk, az emberiség elleni bűncselekmény volt.
Az embereket üldözték.
Az orvosokat ma is üldözik.
Az orvosokat bebörtönzik azért, mert a munkájukat végzik.
Kollégám, Rainer Füllmich börtönben van Göttingenben.
Ő is nagy felvilágosító volt.
A múltat csak akkor tudjuk feldolgozni, ha megváltoztatjuk a politikai helyzetet.
Mert ezek a politikai feltételek, amelyekkel rendelkezünk, és amelyekben egyszerűen átadjuk a
hatalmat, soha nem fognak újraértékeléshez vezetni.
Mert, mint mondtam, akkor az elkövetők maguk is megbékélnének vele.
Senki sem feltételezheti, hogy azok, akik ezeket az emberiség elleni bűncselekményeket
elkövették, felállnak és azt mondják: igen, mi tettük.
És most bíróság elé akarjuk állítani magunkat a saját magunk által választott bírák, a saját magunk által
választott ügyészek előtt, hogy megítélhessék, hogy amit tettünk, az helyes vagy helytelen volt-e.
Azok a bírák, akik három hónappal ezelőtt, az RKI akták kiszivárgása előtt azt mondták
nekem, hogy akkoriban mindent jól csináltak.
Ezeknek a bíráknak most kellene megbékélniük a helyzettel. Ez sem fog működni.
Csak akkor működik, ha
Ralf Boes most jelentette be, és egyetértek Ralf Boes-szal, sokakkal, és szeretném, ha megnéznék az általa említett honlapot.
Szerintem a szövetségi államokon keresztül kell mennünk.
Minden szövetségi államban saját alkotmányunk van.
És mivel ezek külön alkotmányok, a szövetségi állam minden egyes alkotmánya lehetővé teszi
számunkra, hogy módosítsuk ezeket az alkotmányokat.
A mi kezünkben van a hatalom.
Csak nem tudsz róla.
Rainer Mausfeld mindig azt mondja, hogy nagy illuzionisták dolgoznak.
A demokrácia illúziójában élünk.
Azt állítják, hogy demokrácia van.
Mégis csak képviseleti demokráciánk van.
A képviseleti demokrácia pedig valójában csak álca arra a tényre, hogy még mindig arisztokráciában vagy oligarchiában élünk.
De a képviseleti demokrácia, a képviseleti demokrácia a demokrácia ellentéte.
Mert a képviseleti demokrácia csak annyit tesz lehetővé, hogy négyévente megválasztjuk azokat, akik uralkodnak rajtunk.
De csak azok szűk körétől, akik irányítanak téged.
Egyáltalán nincs lehetőségük arra, hogy döntsenek a politika tartalmáról, a politikai
intézkedésekről, a politika szabályairól.
Még akkor is, ha te és én vagyunk ennek az országnak a népe.
Ez azonban azt jelenti, hogy a szövetségi államokban megragadhatjuk ezt a hatalmat.
Ez hatalmi kérdés.
Nekünk, a lakosságnak fel kell tennünk a hatalom kérdését azok után, amit az elmúlt négy évben tapasztaltunk.
Ha pedig nem, akkor, mint ahogy azt az imént láthattuk a magazin betiltásával, amelynek nevét nem
említhetjük, mert különben megsértjük az előírásokat.
Nem számít, hogy mi a magazin tartalma.
Ha az állam, ha az állam cenzúrázza a sajtót, akkor nincs újraértékelés.
Akkor már csak az uralom marad, és ez ellen közösen kell védekeznünk.
Én kezdem.
Holnaptól a ZAAVV - Mobilral utazom, ez áll rajta.
Augusztus 4-től, azaz holnaptól szeptember 22-ig Szászországon, Türingián és Brandenburgon keresztül.
Azért utazom keresztül a három országon, mert mindegyikben államfőválasztás van.
És szeretném arra bátorítani az embereket ezekben az országokban, hogy változtassák meg az alkotmányukat, és mondják azt:
A jövőben mi, mint nép - és ne feledjék ezt a szót - szeretnénk, ha a végső döntési jogkörrel rendelkeznénk.
Azt akarjuk, hogy minden politikai döntést ellenőrizni, akadályozni és megakadályozni tudjunk.
Ez az a jogunk, amely népként megillet bennünket.
És akkor, hogy válaszoljak a korábban feltett kérdésre.
Akkor nem számít, hogy van-e megszállás vagy nincs, mert mi emberek a saját kezünkbe vesszük a hatalmat.
És most, hogy befejezzem, még egyszer szeretném elmondani, sok ember... Ó, azt is el kell mondanom, hogy a
ZAAVV mobilon is sok alkalmazottunk van, sok segítő.
Vannak szórólapok, képeslapok, képeslapok például a WHO-szerződésről.
A WHO-szerződésről minden bizonnyal még ma is beszámolnak.
Gyakran kérdezik tőlem, hogyan tudsz továbbra is színpadra lépni, továbbra is járni az országokat,
továbbra is ott lenni, továbbra is bírósági ügyeket intézni.
Hogyan tudod ezt az erőt megőrizni és folytatni?
Egy dolgot szeretnék mondani.
Számomra nincs alternatíva.
Ez a mi jövőnk, ez a gyermekeink jövője, és ez az unokáink jövője.
És vagy másokra bízzuk a jövőt, vagy a saját kezünkbe vesszük.
És számomra ez egyáltalán nem kérdéses. A saját kezünkbe vesszük a jövőt.
És még egy utolsó dolog.
Most már kritizáltuk a vezető és a mainstream médiát.
De ne felejtsük el, hogy rengeteg alternatív médiumunk van.
Nagyon sok nagyszerű műsorunk van, legyen az a Kontrafunk, legyen az a Radio Morgenröte, legyen az az Apolut, legyen az a
Klartext, a polgári újság, és legyen az ott hátul, és ez is nagyon fontos számomra, a demokratikus ellenállás.
A demokratikus ellenállás négy éve az önök társa.
Természetesen nem neveztem meg mindet, még sokan vannak.
És a demokratikus ellenállásnak jelenleg rengeteg nagyszerű új projektje van.
Nézze meg ott is. De menj az alternatív médiához.
Valójában ezek már egyáltalán nem alternatív médiumok.
Valójában ezek a mainstream média, a többiek pedig nem az alternatív média, hanem egyszerűen a régi média.
Béke, szabadság, önrendelkezés!