Na tako odprtem odru je to precej težko, saj ali gledaš v to smer in potem so ti obrnjeni hrbtom ali pa gledaš v to smer.
Zdaj so na tem srečanju samo še udeleženci.
Najprej me veseli, da ste vsi tukaj.
Najlepša hvala.
Pozdravljen, Berlin.
Pozdravljeni vsi iz vseh delov Nemčije.
Dobil sem nalogo, da spregovorim nekaj besed o razsvetljenju ali ponovnem ovrednotenju.
Zakaj bi moral govoriti o predelavi?
Novinar SWR je pravkar postavil to vprašanje, ko smo imeli improvizirano tiskovno konferenco.
Novinar SWR je gospoda Ballwega vprašal, zakaj pravzaprav želite ponovno oceno?
S čim se dejansko želijo ukvarjati?
Ker je Michael že odgovoril, bi želel svoj odgovor še enkrat podati na odru.
To bi povedal kolegu iz podjetja SWR:
Zakaj ne vprašate Paula Schreierja?
Vprašajte Ayo Velasquez.
Vprašajte Dr. Christiana Hafnerja.
Vprašajte tiste, ki delajo kot novinarji, vendar ne v vodilnih medijih ali osrednjih medijih, kakor
koli jih že imenujete, temveč kot svobodni novinarji.
ki ne dobijo državnega denarja, ampak morajo delati zastonj in se sami prepričati, kako se lahko financirajo.
Vprašajte te kolege, kolege novinarje, kaj pomeni ponovna ocena.
Prvi korak je postavljanje vprašanj, pri čemer ne smete samo odkimavati, ampak morate vprašati.
In to so ti kolegi tudi storili.
In ti kolegi so tožili za protokole Inštituta Roberta Kocha, krizne enote Corona,
deloma prosto, deloma z uhajanjem informacij.
In dragi novinarji SWR, če še niste opazili:
V Zvezni republiki Nemčiji smo bili priča najbolj množičnim posegom v temeljne pravice ljudi po drugi svetovni vojni.
In ko me nato vprašajo, na čem moramo pravzaprav delati, se ne čudim, da so ta leta za nami.
Ker so novinarji, ki imajo dejansko nalogo, da po potrebi posredujejo kot četrta veja oblasti, da
poizvedujejo kot četrta veja oblasti, popolnoma odpovedali.
In razumljivo je, da tu ni zaželena nobena ponovna ocena, da tu ni zaželena nobena ponovna ocena.
Ponovna presoja bi bila tudi politična presoja.
Ponovna presoja bi pomenila ustanovitev preiskovalnega odbora ali preiskovalne komisije.
Vidite, kako težko se politiki sprijaznijo s tem.
To je seveda tudi razumljivo.
Zakaj bi morali storilci sami reševati svoja kazniva dejanja?
To bi bilo enako, kot če bi policija v Berlinu lahko sama presodila, ali je vse naredila prav ali ne.
Zato sprašujem, kje je medijska obravnava?
Rad bi omenil tudi dve imeni iz glavnega toka, ki ju je treba omeniti tukaj, na tem odru in pred tem občinstvom.
To sta Jürgen Mladek, ki je pred kratkim žal preminil, nekdanji glavni urednik Nordkurierja in Simone Schamann.
Simone Schamann zdaj dela pri podjetju Nius.
Simone Schamann pa je za Nordkurier že postavila kritična vprašanja, ki bi jih moral
postaviti mainstream, ko to še ni bilo primerno.
Svet za tisk ji je celo izrekel opomin.
Zdaj pa pozorno poslušajte:
Svet za tisk je Simone Schamann ovadil, ker naj bi njeni članki povzročili zmanjšanje pripravljenosti za cepljenje v Nemčiji.
Do takrat nisem vedel, da je naloga Sveta za tisk v Nemčiji zagotoviti, da je bila
pripravljenost za cepljenje prisotna ali ne.
Kaj ima to opraviti s predelavo?
Če pogledamo tja, kdo naj opravi delo?
Z nekaj sodelavci sem ustanovil svoj center.
To pomeni Center za preiskovanje, presojo, pregon in preprečevanje zločinov proti človeštvu.
Mnogi ljudje vedno pravijo, zakaj zločini proti človeštvu?
Kajti to, kar smo tu doživeli, so bili zločini proti človeštvu.
Ljudje so bili preganjani.
Zdravnike preganjajo še danes.
Zdravniki so zaprti, ker opravljajo svoje delo.
Moj kolega Rainer Füllmich je v zaporu v Göttingenu.
Bil je tudi velik razsvetljevalec.
S preteklostjo se lahko sprijaznimo le, če spremenimo politične razmere.
Kajti ti politični pogoji, v katerih preprosto predajamo oblast, ne bodo nikoli privedli do ponovne presoje.
Ker, kot sem rekel, bi se storilci s tem sprijaznili sami.
Nihče ne more domnevati, da bodo tisti, ki so zagrešili te zločine proti človeštvu, vstali in rekli: Da, to smo storili mi.
Zdaj pa se želimo postaviti pred sodnike, ki smo jih sami izbrali, pred tožilce, ki smo jih sami izbrali, da bi
ti presodili, ali je bilo naše ravnanje pravilno ali ne.
Sodniki, ki so mi pred tremi meseci, še preden so v javnost pricurljali dokumenti RKI,
povedali, da so takrat vse naredili prav.
Ti sodniki naj bi se zdaj sprijaznili z razmerami. Tudi to ne bo delovalo.
Deloval bo le, če
Ralf Boes je to pravkar objavil in strinjam se z njim, z mnogimi ljudmi, in rad bi, da
si ogledate spletno stran, ki jo je omenil.
Menim, da moramo iti skozi zvezne države.
V vsaki zvezni državi imamo svojo ustavo.
Ker gre za ločeni ustavi, nam vsaka ustava v zvezni državi omogoča, da ju spremenimo.
Moč imamo v svojih rokah.
Tega preprosto ne veste.
Rainer Mausfeld vedno pravi, da so na delu veliki iluzionisti.
Živimo v iluziji demokracije.
Trdijo, da imamo demokracijo.
Vendar imamo le predstavniško demokracijo.
In predstavniška demokracija je v resnici le krinka za to, da še vedno živimo v aristokraciji ali oligarhiji.
Vendar je predstavniška demokracija, reprezentativna demokracija, nasprotje demokracije.
Kajti edina stvar, ki vam jo omogoča predstavniška demokracija, je, da vsake štiri leta izvolite tiste, ki vam vladajo.
Vendar le od ozkega kroga tistih, ki vas nadzorujejo.
Nimate nobene možnosti, da bi odločali o vsebini politike, političnih ukrepih in pravilih politike.
Čeprav smo vi in jaz prebivalci te države.
To pa pomeni, da lahko to pristojnost prevzamemo v zveznih državah.
Gre za vprašanje moči.
Po tem, kar smo doživeli v zadnjih štirih letih, si moramo kot prebivalci zastaviti vprašanje moči.
Če tega ne storimo, se bo zgodilo, kot smo pravkar videli pri prepovedi revije, katere imena
ne smemo omeniti, ker bi sicer kršili predpise.
Ne glede na vsebino te revije.
Če država, če država cenzurira tisk, ni nobene presoje.
Takrat obstaja le nadvlada in pred njo se moramo braniti skupaj.
Začel bom.
Od jutri naprej bom potoval z ZAAVV - Mobil, tako piše.
Od 4. avgusta, tj. jutri, do 22. septembra po Saški, Turingiji in Brandenburgu.
Po treh državah potujem, ker so v vsaki od njih državnozborske volitve.
Ljudi v teh državah bi rad spodbudil, naj spremenijo svojo ustavo in rečejo:
V prihodnosti želimo kot ljudje - in zapomnite si to besedo - imeti končno pristojnost odločanja.
Želimo, da bi lahko nadzorovali, ovirali in preprečevali vsako politično odločitev.
To je pravica, ki jo imamo kot ljudje.
In še odgovor na vprašanje, ki je bilo postavljeno prej.
Potem ni pomembno, ali je okupacija ali ne, saj ljudje prevzemamo oblast v svoje roke.
Za konec bi rad še enkrat povedal, da je veliko ljudi ... Oh, moram tudi povedati, da je na mobilnem telefonu
ZAAVV tudi veliko naših zaposlenih, veliko pomočnikov.
Obstajajo letaki, razglednice, razglednice o Pogodbi SZO, na primer.
O pogodbi SZO se zagotovo poroča še danes.
Pogosto me sprašujejo, kako vam uspeva še naprej nastopati na odru, potovati po državah, biti tam, voditi sodne postopke.
Kako vam uspeva ohranjati to moč in vztrajati?
Želim povedati eno stvar.
Zame ni druge možnosti.
To je naša prihodnost, prihodnost naših otrok in prihodnost naših vnukov.
Prihodnost prepustimo drugim ali pa jo vzamemo v svoje roke.
To zame ni noben dvom. Prihodnost jemljemo v svoje roke.
In še nekaj za konec.
Zdaj smo kritizirali vodilne in osrednje medije.
Vendar ne pozabite, da imamo veliko alternativnih medijev.
Imamo toliko odličnih programov, pa naj gre za Kontrafunk, Radio Morgenröte, Apolut, Klartext, časopis za državljane,
in demokratični odpor, ki je tudi zame zelo pomemben.
Demokratični odpor vas spremlja že štiri leta.
Seveda nisem naštela vseh, saj jih je še veliko več.
Demokratični odpor pa ima trenutno veliko odličnih novih projektov.
Oglejte si ga tudi tam. Vendar obiščite alternativne medije.
Pravzaprav to sploh niso več alternativni mediji.
Pravzaprav so to osrednji mediji, drugi pa niso alternativni mediji, temveč le stari mediji.
Mir, svoboda, samoodločba!