Det är ganska svårt på en så öppen scen, för antingen tittar man åt det hållet och då har de bara
ryggen mot en, eller så tittar man åt det hållet.
Nu är det bara deltagarna kvar i det här mötet.
Först och främst är jag glad över att ni alla är här.
Tack så mycket.
Hej Berlin.
Hej alla från alla delar av Tyskland.
Jag har fått i uppdrag att säga några ord om ämnet upplysning eller omvärdering.
Varför ska jag prata om upparbetning?
En journalist från SWR har just ställt denna fråga när vi har denna improviserade presskonferens här.
SWR:s journalist frågade Ballweg: Varför vill ni egentligen ha en omvärdering?
Vad vill de egentligen arbeta med?
Eftersom Michael redan har gett svaret, skulle jag vilja ge mitt svar igen på scenen.
Jag skulle berätta det för kollegan från SWR:
Varför frågar du inte Paul Schreier?
Fråga Aya Velasquez.
Fråga Dr Christian Hafner.
Fråga dem som arbetar som journalister, inte i de ledande medierna eller mainstream, vad man
nu vill kalla dem, utan som frilansjournalister.
Som inte får statliga pengar, utan som måste arbeta gratis, som måste se hur de kan finansiera sig själva.
Fråga dessa kollegor, journalistkollegor, vad omvärdering innebär.
Det första steget är att ställa frågor, inte bara nicka av dem, utan att fråga.
Och det var vad de här kollegorna gjorde.
Och dessa kollegor har stämt Robert Koch-institutets protokoll, Corona Crisis Unit, delvis fritt, delvis genom läckor.
Och kära journalister från SWR, om ni inte har märkt det:
I Förbundsrepubliken Tyskland har vi sett de mest omfattande inskränkningarna av människors
grundläggande rättigheter sedan andra världskriget.
Och när de sedan frågar vad vi faktiskt har att arbeta med är jag inte förvånad över att vi har de här åren bakom oss.
För journalisterna, som faktiskt har till uppgift att ingripa som den fjärde statsmakten om det behövs, att fråga
som den fjärde statsmakten, har misslyckats fullständigt.
Och det är förståeligt att man inte vill ha någon omprövning här, att man inte vill ha någon omprövning här.
Och omprövningen skulle också vara en politisk omprövning.
En omvärdering skulle innebära att man tillsätter en undersökningskommitté, en undersökningskommission.
Ni förstår hur svårt det är för politikerna att komma till rätta med detta.
Men det är naturligtvis också förståeligt.
Varför ska gärningsmännen själva lösa sina brott?
Det skulle vara samma sak som om polisen här i Berlin skulle få bedöma själva i efterhand om de hade gjort allt rätt eller inte.
Så jag frågar, var är mediebehandlingen?
Och jag skulle också vilja nämna två namn från mainstream som måste nämnas här, på denna scen och inför denna publik.
Det är Jürgen Mladek - som tyvärr gick bort nyligen - den tidigare chefredaktören för Nordkurier och Simone Schamann.
Simone Schamann arbetar nu på Nius.
Och Simone Schamann har redan ställt de kritiska frågor till Nordkurier som mainstream
borde ha ställt när det ännu inte var läge.
Hon fick till och med en reprimand av Pressens Opinionsnämnd.
Och lyssna nu noga:
Simone Schamann har fått en reprimand av Pressrådet med motiveringen att hennes artiklar skulle
leda till en minskad vaccinationsvilja i Tyskland.
Fram till dess var jag inte medveten om att pressrådet i Tyskland hade till uppgift att se till att
det fanns eller inte fanns en vilja att vaccinera.
Vad har detta med upparbetning att göra?
Om vi tittar där, vem ska då göra jobbet?
Jag grundade mitt eget center tillsammans med några kollegor.
Det betyder Centrum för utredning, omprövning, lagföring och förebyggande av brott mot mänskligheten.
Många människor säger alltid, varför brott mot mänskligheten?
För det vi upplevde här var brott mot mänskligheten.
Människor har blivit förföljda.
Läkare förföljs än idag.
Läkare fängslas för att de gör sitt jobb.
Min kollega Rainer Füllmich sitter i fängelse i Göttingen.
Han var också en stor upplysare.
Vi kan bara komma till rätta med det förflutna om vi förändrar den politiska situationen.
För de politiska förhållanden som vi har, där vi bara lämnar över makten, kommer aldrig att leda till en omvärdering.
För, som jag sa, då skulle förövarna själva komma till rätta med det.
Ingen kan anta att de som begick dessa brott mot mänskligheten kommer att stå upp och säga: Ja, vi gjorde det.
Och nu vill vi ställa oss själva inför rätta inför de domare som vi själva har valt, inför de allmänna åklagare som vi själva har
valt, så att de kan bedöma om det vi gjorde var rätt eller fel.
Domarna som för tre månader sedan, innan RKI-filerna läckte ut, sa till mig att de alla gjorde allt rätt då.
Dessa domare ska nu komma till rätta med situationen. Det kommer inte heller att fungera.
Det kommer bara att fungera om
Och Ralf Boes har just tillkännagivit det, och jag håller med Ralf Boes, med många människor, och jag skulle
vilja att ni tar en titt på den webbplats som han nämnde.
Jag tror att vi måste gå via de federala staterna.
Vi har vår egen konstitution i varje federal stat.
Och eftersom de är separata konstitutioner tillåter var och en av konstitutionerna i den
federala staten oss att ändra dessa konstitutioner.
Vi har makten i våra händer.
Du vet bara inte om det.
Rainer Mausfeld säger alltid att det är stora illusionister som arbetar.
Vi lever i en illusion av demokrati.
Det påstås att vi har en demokrati.
Ändå har vi bara en representativ demokrati.
Och en representativ demokrati är egentligen bara en förklädnad för det faktum att vi
fortfarande lever i en aristokrati eller en oligarki.
Men en representativ demokrati, en representativ demokrati, är motsatsen till demokrati.
För det enda som den representativa demokratin tillåter är att man väljer dem som ska styra en vart fjärde år.
Men bara från en liten krets av dem som kontrollerar dig.
Ni har ingen som helst möjlighet att besluta om politikens innehåll, om politiska åtgärder, om politikens regler.
Trots att du och jag är folket i det här landet.
Detta innebär dock att vi kan ta över denna makt i de federala staterna.
Detta är en fråga om makt.
Vi som befolkning måste ställa oss frågan om makten efter vad vi har upplevt under de senaste fyra åren.
Och om vi inte gör det, som vi just har sett med förbudet mot tidningen, vars namn vi inte får nämna
eftersom vi annars skulle bryta mot bestämmelserna.
Oavsett vad innehållet i den här tidningen är.
Om staten, om staten censurerar pressen, finns det ingen omprövning.
Då finns det bara dominans och det måste vi försvara oss mot tillsammans.
Jag börjar.
Från och med i morgon reser jag med ZAAVV - Mobil, det är vad det står.
Från och med den 4 augusti, dvs. i morgon, till och med den 22 september genom Sachsen, Thüringen och Brandenburg.
Jag reser genom de tre länderna eftersom det är delstatsval i vart och ett av dem.
Och jag skulle vilja uppmuntra människor i dessa länder att ändra sin konstitution och säga:
I framtiden vill vi, folket, ha den slutliga beslutanderätten, och kom ihåg detta ord.
Vi vill kunna granska, obstruera och förhindra varje politiskt beslut.
Det är den rättighet vi har som folk.
Och sedan, för att svara på frågan som kom härifrån tidigare.
Då spelar det ingen roll om det finns en ockupation eller inte, eftersom vi människor tar makten i våra egna händer.
Och nu avslutningsvis vill jag återigen säga att många människor ... Åh, jag borde också säga att det också finns
många av våra anställda på ZAAVV-mobilen, många hjälpare.
Det finns flygblad, vykort, vykort om WHO-fördraget, till exempel.
WHO-avtalet är förvisso något som det rapporteras om än idag.
Jag får ofta frågan hur du klarar av att fortsätta gå upp på scen, fortsätta turnera i länderna,
fortsätta vara där, fortsätta med domstolsförhandlingarna.
Hur klarar du av att ha den här styrkan och fortsätta?
Jag vill säga en sak.
För mig finns det inget alternativ.
Det är vår framtid, det är våra barns framtid och det är våra barnbarns framtid.
Och antingen lämnar vi framtiden till andra eller så tar vi den i våra egna händer.
Och för mig råder det ingen som helst tvekan om det. Vi tar den här framtiden i våra egna händer.
Och en sista sak att säga.
Vi har nu kritiserat de ledande medierna och mainstreammedierna.
Men glöm inte att vi har så många alternativa medier.
Vi har så många fantastiska program, vare sig det är Kontrafunk, Radio Morgenröte, Apolut, Klartext,
medborgarnas tidning, och där bak, och det är också mycket viktigt för mig, det demokratiska motståndet.
Demokratiskt motstånd har varit din följeslagare i fyra år.
Naturligtvis har jag inte nämnt alla, det finns många fler.
Och det demokratiska motståndet har många nya fantastiska projekt just nu.
Ta en titt där också. Men gå till de alternativa medierna.
Egentligen är det inte längre några alternativa medier alls.
Det här är faktiskt mainstreammedierna och de andra är inte alternativa medier, de är helt enkelt gammelmedier.
Fred, frihet, självbestämmande!