"Pandēmijas nāk tad, kad tās ir nepieciešamas. Pandēmijas nenotiks, ja mēs tām neticēsim."
Šādu secinājumu 2024. gada 13. aprīlī savā lekcijā par tēmu "Biedēšana un izdomātas krīzes,
lai vadītu pasauli" izdarīja Dr. Gerds Reiters.
Universitātes lektors Dr. Gerds Reiters ir radioloģijas speciālists, medicīnas pasniedzējs un medicīnas vēsturnieks.
Kla.TV pārraida informatīvo un ļoti aktuālo lekciju par šo notikumu:
Pirms dažām dienām PVO atkal izsludināja globālu ārkārtas situāciju.
Laikraksts Berliner Zeitung 14.8.24. vēstīja:
"PVO atzīst, ka pastāv risks, ka Mpox pēc 2022. gada varētu atkal izplatīties starptautiskā mērogā un
kļūt par veselības apdraudējumu vairākās valstīs.
Ārkārtas situācijas izsludināšanas mērķis ir brīdināt iestādes visā pasaulē, lai
sagatavotos iespējamiem slimības uzliesmojumiem."
Tikai pirms dažiem mēnešiem "maskēšanās un dungošanas operācijā" tika pieņemti jaunie
Starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi (IHR).
Tas PVO jeb Tedrosam personīgi ir devis vēl lielāku varu pār visām 194 dalībvalstīm.
Vai jaunā Mpox histērija ir vēl viens manevrs, lai pasauli pakļautu "PVO diktatūrai"?
Viens ir skaidrs: "Tuvākajās dienās un mēnešos PVO koordinēs globālos pretpasākumus ciešā
sadarbībā ar visām skartajām valstīm ," teica Tedross.
Nav skaidrs, kāpēc globāla pandēmijas ārkārtas situācija tiek izsludināta tieši tagad.
Ir skaidrs, ka farmācijas gigantu stagnējošā peļņa, pateicoties Mpox vakcīnu ražošanas apjoma pieaugumam, drīz vien pieaugs.
Ernsts Volfs raksta 15. augustā:
"PVO un SPIEGEL saņem miljonus no Bila un Melindas Geitsu fonda, kas, savukārt, ir daudz ieguldījis farmācijas nozarē.""
Lai novērtētu pašreizējo situāciju, kopā ar Kla.TV šodien atskatieties uz pandēmiju vēsturi.
Jā, man ir īpašs prieks atgriezties šeit, Vīnē.
Galu galā, es šeit esmu pavadījis 13 savas dzīves gadus.
Tāpēc esmu pateicīgs Hausera kungam par to, ka viņš mani atveda atpakaļ uz Vīni.
Jo pēc tam, kas šeit notika ar Corona, Vīne patiešām vairs nebija pievilcīga, tas ir jāsaka.
Un es gandrīz biju zvērējis, ka nekad vairs nebraukšu pāri Vīnes robežai.
Taču es to esmu darījis, jo uzskatu, ka tas ir ļoti, ļoti svarīgi.
Jo, lai šeit ieviestu totalitārismu, viņiem ir vajadzīga vēl viena pandēmija.
Un šo pandēmiju nedrīkst pieļaut.
Un to var novērst tikai tad, ja mēs atskatāmies atpakaļskata spogulī un redzam, kas notika pagātnē.
Kā epidēmijas ir izskatījušās pēdējo 700 gadu laikā.
Tāpēc mēs ar sievu pirms gada uzrakstījām šo bukletu.
Un patiesībā epidēmijas vēsturi var apkopot 150 lappusēs, kam jūs neticētu.
Jo tas pats notiek jau 700 gadus.
Runa nav par baktērijām un vīrusiem. Runa ir par paniku, par neko citu.
Pandēmija ir panikas sinonīms. Jā, un šai panikai ir vajadzīgi miruši cilvēki.
Bet, protams, jūs nevēlaties parādīt šos mirušos cilvēkus tieši no dievbijības.
Iespējams, arī tāpēc, ka tie neeksistē. Tāpēc tiek izmantoti zārki.
Un zārki, mēs visi tos pazīstam no Bergamo. Par to man vairs nav daudz jāstāsta.
Domāju, ka tur bija tikai 13 zārki, kurus stundām ilgi veda riņķī.
Taču viņi to visu darīja vairākus gadsimtus agrāk.
Aplūkojiet attēlu kreisajā pusē. Tas ir tikpat viltots kā zārki pa labi.
Vai arī jūs uzskatāt, ka šādu zārku ar visu cilvēku var vienkārši nēsāt kā vienu personu vien?
Tāpēc jums ir nepieciešami zārki, jo jūs nezināt, vai tajos kaut kas ir.
Un, protams, tāpēc, ka zārki nevar būt pareizi. Gadsimtiem ilgi cilvēki netika apglabāti zārkos, jo tas bija pārāk dārgi.
Un tāpēc, ka tas pārāk ilgi būtu aizkavējis sadalīšanos ierobežotajos baznīcu pagalmos.
Tāpēc šī glezna tika uzgleznota vismaz 100 vai 200 gadus vēlāk un datēta tā, it kā tajā būtu attēlota situācija 1347. gadā.
Citiem vārdiem sakot, gan tas, ko mēs šeit redzam, ir viltus ziņas un nekas cits.
Jo tas ir atkarīgs no šīm bailēm. Bet šīm bailēm ir divas sejas.
Mums, lielākajai daļai cilvēku, tās ir bailes no kreisās puses.
Bailes, kas atņem mums spēju domāt, kas liek meklēt aizsardzību un pakļauties palīdzības piedāvājumiem.
Un vēl ir bailes kā iespēja.
Iespējams, jūs atpazīstat kungu labajā pusē. Tas ir slavenais Vorens Bafets.
Citiem vārdiem sakot, cilvēces mazākumam šī epidēmiskā panika ir iemesls priecāties.
Jo, kā viņš teica, plaši izplatītas bailes ir jūsu kā investora draugs. Jo tad jūs varat veikt izdevīgus pirkumus.
Un viņi vienmēr veica šos izdevīgos pirkumus.
Ne tikai tagad Corona, bet arī agrāk. [Tātad šeit tas ir Corona:
Kanādiešu fiziķis Deniss Rankūrs (Denis Rancourt) reiz šeit rakstīja par nabadzību un mirušajiem.
Un jūs varat redzēt: Jo nabadzīgāki iedzīvotāji, jo biežāk tie mirst. Ne no vīrusa, bet no pasākumiem.
Tas pats notika arī iepriekš, 1866. un 1871. gadā Amsterdamā, šeit, augšā, saistībā ar bakām.
Tas ir nabadzīgo mirušo skaits un tas ir ļoti bagāto mirušo skaits.
Un šeit, lejā, visa tā holera, nabadzīgo mirstība, bagāto mirstība.
Citiem vārdiem sakot, jūs vienmēr esat varējuši atbrīvoties no tās iedzīvotāju daļas,
kuru vairs nevēlaties, ar epidēmijas palīdzību.
Un, galvenais, tā nebija viņu vaina. Un viņi nevēlas, lai viņus vaino.
Tātad, lai samazinātu iedzīvotāju skaitu, nav obligāti jāsāk karš. Pietiks ar epidēmiju.
Un, protams, tad jūs varat pārorientēt ekonomiku. Mēs tagad redzam, kas notiek ar Corona:
Jauni lieli projekti, kas iepriekš nekad nebūtu īstenoti.
Taču viņi to ir darījuši arī agrāk, piemēram, epidēmiju gadījumā, kā es jums tūlīt parādīšu.
Pēkšņi ekonomika sāka kūsāt, jo cilvēki sāka mirst un vairs nebija neviena, kas varētu strādāt.
Ir uzsākti jauni lieli projekti un ir atlaisti daži darbinieki.
Šodien tie ir zvērinātāji, bet pagātnē tie bija ķeceri un raganas vai pat ebreji, kurus vienkārši nogalināja, lai atbrīvotu
vietu jauniem cilvēkiem, kas varētu kontrolēt sabiedrību.
No aptuvena apskata no 1347. gada līdz mūsdienām var redzēt, ka šeit vienmēr ir bijušas kādas epidēmijas.
Taču šajā epidēmijas stāstā ir arī dīvaini pārtraukumi.
Proti, kāpēc līdz 1347. gadam gadsimtiem ilgi nebija epidēmiju?
Jābrīnās, vai ik pēc astoņiem līdz desmit gadiem ir bijusi epidēmija.
Runā, ka 1918. gadā, Pirmā pasaules kara beigās, bija liela epidēmija, labi zināmā spāņu gripa, jo daudzi cilvēki bija slimi.
Taču mums bija arī Otrais pasaules karš.
Kāpēc Otrā pasaules kara beigās, kad cilvēku stāvoklis bija ne mazāk slikts, nebija epidēmijas?
Atbilde var būt tikai šāda: Tāpēc, ka jūs acīmredzot nevarējāt tos izmantot tajā laikā.
Un šeit ir uzskaitīti mēra gadījumi no 1347. līdz 1750. gadam, un jūs varat redzēt, ka pēc pirmā lielā sprādziena 1347. gadā, šī
nelīdzenuma, tad Trīsdesmitgadu kara laikā - mēra gadījumu bija arvien vairāk un vairāk - un
pēkšņi pēc tam mēra gadījumu bija daudz mazāk.
Kas būtu noticis medicīniski?
Jūs kļūstat gudrāks, kad pievēršat uzmanību sociālajiem apstākļiem.
1347. gadā Katoļu baznīca patiešām nāca klajā ar savu pasaules prasību un teica: "Katrai dvēselei jābūt mums pakļautai.
Un tam bija nepieciešamas bailes no epidēmijas. Un, protams, bija pretestība.
To bieži dēvē par zemnieku kariem, kas attīstījās.
Taču ne tikai zemnieki pretojās viņu ekspluatācijai un apspiešanai.
Tie bija pilsoņi, kas sākotnēji dzīvoja šajās valstīs.
Un jūs redzat, ka epidēmiju skaits ir palielinājies, lai to kontrolētu.
Līdz beidzot notika tādi nozīmīgi notikumi kā Trīsdesmitgadu karš.
Un tad, līdz ar kontrreformāciju un baroka krāšņumu, viss kļuva relatīvi mierīgs.
Tur tika uzceltas baroka laika pilis un baroka laika baznīcas.
Viņiem bija vajadzīgs darbaspēks, un viņi tik ļoti kontrolēja cilvēkus, ka teica: Tagad mēs varam iztikt bez epidēmijām.
Un vēl kaut kas, kas arī liecina, ka šīs epidēmijas nav loģisks dabisks notikums, kā tas bija ar Covid, proti, pat pēc
ilgāka laika mums šeit bija ļoti atšķirīga saslimstība atsevišķos apgabalos, federālajās zemēs vai ES valstīs.
Kā tas ir iespējams, ja tiek uzskatīts, ka slimība izplatās no cilvēka uz cilvēku, izmantojot gaisu?
Tad pēc ļoti īsa laika, pēc dažām nedēļām vai mēnešiem, ir jānotiek līdzsvaram, citiem vārdiem sakot,
visur ir jābūt aptuveni vienādam saslimstības biežumam.
Taču tas tā nebija.
Un vienīgā reize, kad bija pārmērīga mirstība - kanādiešu fiziķis Deniss Rankūrs to reiz
simulēja un aprēķināja - bija 2020. gada martā, aprīlī.
Arī tas ir atklājums.
Patiesībā no Ķīnas ievestajai slimībai būtu vajadzējis parādīties lielākajās ostās un lidostās un izplatīties no turienes.
Taču tas tā nebija.
Tā bija Ziemeļitālija, tā bija Strasbūra, Elzasa, tā bija Parīze, tā bija Briseles apkārtne, nedaudz
Londonas, un tas bija Madrides un Barselonas rajons.
Bet ne citur, kur bija arī lidostas un ostas. Un kāpēc tas viss notika?
Tā kā tas nebija infekcijas gadījums, bet gan pārmērīga mirstība - tā bija medicīniska nāve.
Proti, Pasaules Veselības organizācija ir izdevusi ieteikumu, ka pacientus ar aizdomām par Kovid-19 pēc iespējas ātrāk
jāventilē, kas veciem cilvēkiem praktiski ir līdzvērtīgi slepkavībai, jo viņus vairs nevar atvienot no ventilatora.
Hlorhinīns, malārijas zāles, tika izrakstīts tādā devā, kas faktiski bija letāla.
Tas, kas šeit tika izdarīts, bija slepkavība. Visiem, kas to īstenoja, tas bija jāzina.
Kā redzat, vairākās valstīs, piemēram, Vācijā vai Austrijā, tas netika darīts, bet šajās valstīs tas tika darīts.
Viņi deva Remdesiviru, kas bija pilnīgi bezjēdzīgs un kaitīgs.
Vēl sliktāk - pacientiem, kuri tika nevajadzīgi ventilēti, netika dotas antibiotikas.
Lai gan bez šīm antibiotikām katram ventilācijas pacientam attīstās bakteriāla infekcija.
Principā tas nozīmē, ka dažos reģionos dažu nedēļu laikā tīši tika izraisīta medicīniska nāve, lai izraisītu nepieciešamo paniku.
Un, ja mēs atskatāmies uz 1347. gadu, uz pirmo lielo mēri, tad šodien ir šādas kartes,
un jūs varat redzēt, kas nevar būt pareizi.
Lai gan slimības izplatība šķiet diezgan viendabīga, šis mēris būtu turpinājies piecus gadus, un veseli reģioni, piemēram,
mūsdienu Polija, Vācijas austrumu daļa, Čehija, Milānas apkārtne un šeit, Pirenejos, būtu palikuši
brīvi no slimības piecus gadus bez ģeogrāfiskām robežām.
Tas var būt tikai tāpēc, ka cilvēki tur nepiedalījās, un tas ir tas, kas mums ir jādara! Ja
pietiekami daudz cilvēku nepiedalīsies, pandēmijas nebūs!
Tikmēr pētījumi ir arī diezgan labi pierādījuši, ka šis mēris tur, kur tas vispār notika - pilsētu bija
salīdzinoši maz -, 95,5 procenti gadījumu notika desmit kilometru attālumā no kuģojamiem ūdensceļiem.
Un jūs zināt, cik daudzās valsts daļās nav kuģojamu ūdensceļu.
Tas nozīmē, ka daudzos no šiem reģioniem, kur iekrāsotie apgabali ir vienkārši iezīmēti, lai
parādītu, ka it kā bija tik slikti, nekas nenotika.
Ja jūs to darāt, jums ir jāizveido šādi pilsētas punkti.
Un tad mūsu pētījumi parādīja, ka daudzi no šiem mēra statistikas datiem ir izdomāti.
Dažādās pilsētās ir tie paši ziņojumi - tikai pilsētas nosaukums ir mainīts -, lai liktu domāt, ka tur ir noticis mēris.
Bet, pat ja jūs to nedarītu un vienkārši ņemtu vērā to, ka lielākā daļa Eiropas bija lauku apvidi, un tolaik cilvēki
dzīvoja galvenokārt nevis lielpilsētās, bet laukos, tad tikai desmit procenti iedzīvotāju būtu cietuši no šīs katastrofas.
Tāpēc nevarēja būt ne runas par masveida nāves gadījumiem un masveida slimībām jau 1347. gadā, kad sākās
pirmais, domājams, lielais mēris. Un kāpēc tas bija vajadzīgs?
Tajā laikā runa bija arī par pārstrukturēšanu.
Ja jūs šodien ieskatāties vēstures grāmatā, tur ir rakstīts:
Pirmais mēris bija renesanses sākums. Tieši tāpat kā mēs tagad piedzīvojam pagrieziena punktu.
Viņi to arī darīja. Un tolaik finanšu tirgus bija ebreju rokās.
Pēc tam, kad puse no ebreju kopienām tika iznīcinātas, tas vairs nebija ebreju, bet gan
vietējo patriciešu rokās, kuri pārņēma šo biznesu.
Un tas bija ērti, jo daudzi, tostarp baznīcas kņazi, atbrīvojās no parādiem, jo nogalināja savus kreditorus.
Ekonomikas reorganizācija. Tajā laikā lielāko daļu smalko audumu ieveda no Ziemeļitālijas, bet ne pēc 1352.
gada. Manufaktūrās pēkšņi radās vācu tekstilrūpniecība.
Un katoļu baznīcai pēkšņi pilsētās bija daudz zemes, un tā varēja celt milzīgas katedrāles. Protams, ne par savu naudu.
Un dažās vietās, kur tas darbojās, iedzīvotāju skaits bija tikai nedaudz vieglāk pārvaldāms.
Jo, ja kaut kur arī mira vairāk cilvēku, tad tikai dažās lielās pilsētās.
Un tad bija mazāk nepatīkamu cilvēku.
Aplūkosim citu notikumu - tā saukto angļu svīšanu 1529. gadā, kas ir ļoti dīvains notikums.
Tāpat kā Vuhānā, arī Hamburgas ostā 1529. gadā kuģis bija nogādājis nāvējošu mēri.
Spriežot pēc tā, ko var rekonstruēt, tā, iespējams, bija vasaras gripa.
Dīvaini, ka vasaras gripa bija vērojama tikai dažās Vācijas un Šveices pilsētās, nedaudz arī
Nīderlandē, bet ne Francijā, Polijā vai Čehijā.
Vēl šodien medicīnas vēsturnieki joprojām meklē patogēnu. Taču viņi to neatrod.
Bet jūs to varat atrast, ja aplūkojat reformācijas karti.
1517. gadā kāds Mārtiņš Luters reformēja baznīcu, un tagad pastāvēja protestantu baznīca.
Un tieši šajās pilsētās ir notikusi pāreja uz protestantu ticību.
Tās gandrīz vienādi atbilst pilsētām, kurās notika angļu svīšana.
Un tas nenotika infekcijas, bet gan terapijas dēļ.
Šajās pilsētās cilvēkiem ir teikts, ka vasaras vidū 35 grādu temperatūrā 24 stundas jābūt sasietiem divās segās.
Un tad viņi nomira. Tolaik lietoja hidroksihlorhikvīnu.
Un diemžēl daudzi cilvēki toreiz ļāva sevi nobiedēt un to darīja.
Interesanti, ka šo darbu bija publicējuši divi farmaceiti no Lincas, jo mēs šobrīd atrodamies Austrijā.
Abus Lincas aptiekārus viņi nekad nevarēja atrast, jo tie nekad nav pastāvējuši.
Tie bija viltus farmaceiti, bet ar to pietika, lai nogalinātu vairākus tūkstošus cilvēku.
Un kas notika Londonā 1665. gadā? Bija lielais mēris, kas esot prasījis 68 000 dzīvību.
Var būt, var nebūt, es negribu spriest par to. Bet kas notika gadu vēlāk?
Lielais ugunsgrēks. Visa Londona nodega - pēc mēra radītā šoka termiskā renovācija bija ļoti veiksmīga.
Un kas notika pēc Londonas baroka rekonstrukcijas? Nekad vairs nebija cita mēra. Kāda sakritība.
Vai arī aplūkosim 1830.-31. gadu. Tas vēl nebija 1848. gads, bet tas jau rūgstēja.
Pēc Napoleona kariem, kā mēs īpaši labi zinām šeit, Austrijā, tika nodibināts Meterniha režīms.
Un tad jūs varēsiet redzēt, kādam nolūkam šīs maskas patiesībā ir noderīgas.
Nevis lai aizsargātu pret infekciju, bet lai aizliegtu runu.
Tā toreiz to parādīja multiplikācijas filma. Tā tas bija arī citās valstīs.
Revolūcijas notika Parīzē, Briselē, Antverpenē, Varšavā. Un tas kļuva bīstami.
Un kas sekoja tālāk? Tad sākās holera. Pirmo reizi tā ieceļoja no Bengālijas.
Tūkstošiem gadu viņa nesaņēma kuģi, bet tad pēkšņi parādījās. Un tad cilvēki nomira.
Un, protams, tikai lielajās pilsētās, jo revolūcijas tolaik vēl notika lielajās pilsētās.
Un pēdējais - arī spāņu gripa, ko daudzi koronārie kritiķi joprojām uzskata par īstu infekciju, nav īsta.
Varat skatīt šeit: Tas ir statistikas dati par saslimstību ar gripu Vācijas armijā 1918. gadā.
Bija vasaras gripa, slimoja 6,5 procenti karavīru.
Un rudens gripa - pat ne 2 procenti.
Un cilvēks, kurš bija atbildīgs par Vācijas armijas sakāvi, Erihs Ludendorfs, varēja teikt: Mēs zaudējām tikai spāņu gripas dēļ.
Nē, viņš teica: "Cilvēkiem bija mazliet gripa, bet galvenokārt viņiem nebija kartupeļu, un viņi no mājām līdzi
atveda sliktu garastāvokli. Tāpēc vācu armija zaudēja.
Un 1918. gada novembrī gripa bija beigusies. Nekas vairs nebija palicis.
Bet šodien jūs varat izlasīt grāmatās, kas ilga līdz 1923. gadam.
Taču vecās grāmatās tas nav rakstīts. Cilvēkiem 1919. gadā bija šī normālā gripa, kas bija tikai nedaudz smagāka, jo
kara beigās cilvēki bija trūcīgi un viņiem nebija ko sildīties.
Viņi jau bija par viņiem aizmirsuši.
Tātad pat tad nebija jaunu patogēnu, bīstamu patogēnu.
Labākajā gadījumā tie bija apstākļi. Tā nebija jauna gripa, kas šeit notika.
Tikpat maz, cik tagad.
Tāpēc tika uzrakstīts raksts, kurā tika analizēta Ķelnes pilsētas situācija - Ķelnes iedzīvotāji
par spāņu gripu uzzināja galvenokārt no avīzes.
Bet ne ar slimības gadījumiem un ne ar mirušajiem, kas guļ uz katra ielas stūra.
Un tieši to Andersenas kundze jau iepriekš teica ar drastiskiem vārdiem, kā viņa pati to formulēja.
To ir teicis kāds cilvēks, kuram es šeit vēlos izteikt cieņu, jo viņš ir Vīnes iedzīvotājs.
Ivans Iličs jau 1975. gadā paredzēja scenāriju, ar kuru mēs saskaramies.
Viņš teica: "Jaunā zinātnisko kontrolieru elite vēlas visu pasauli pārvērst slimnīcas palātā un valdīt tajā.
Šī jaunā medicīnas garīdzniecība vēlas izlemt, kas ir slimība, kas ir vai var būt slims un kas viņam būtu jādara."
Viņš neko nezināja par RNS vakcināciju un par PCR testiem. Taču viņš zināja mehānismus.
Kāpēc? Tāpēc, ka Ivans Iļjičs bija katoļu priesteris. Viņam bija iekšēja informācija.
Tātad, nobeigumā, iespējams, jūs vēlēsieties no manis uzzināt, ka tas, kurš ielūkojas pagātnē, var paredzēt
nākotni, ko šī čaulas spēle izvilks kā nākamo pandēmiju.
Es arī nevaru pateikt, ko viņš izvilks no savas cepures.
Bet es varu jums pateikt, ka tā nāks, kad būs vajadzīga vai kad tā nepiepildīsies, un tā nenāks, ja mēs tai neticēsim.
Pietiek, ja pietiekami liels skaits cilvēku netic pandēmijai un "bez pandēmijas nav totalitārisma".
Liels paldies.