Oduševljen sam.
Odlično vrijeme, fantastična atmosfera i mirnoćuvajuće ljude svuda gdje pogledate.
Već se radujem izvještaju u našim kvalitetnim medijima.
Da, jer je istina uvijek nezgodna stvar, posebno u Njemačkoj. Gdje mnogi ljudi također pate od sindroma dugog Tagesschaua.
Pa, istina, to jest, istina, jedina istina, zapravo ne postoji.
Dakle, bilo da se radi o energetskoj tranziciji, klimatskim promjenama uzrokovanim
ljudskim djelovanjem ili situaciji s koronavirusom.
Ovisno o tome koga pitate i kojih činjenica nisu svjesni, istina može izgledati na jedan ili na drugi način.
Isto važi i za pitanje Ukrajine i za pitanje da li je Putinova invazija prekršila međunarodno pravo.
Očigledno postoje ljudi koji tvrde da ruska invazija nije bila suprotna međunarodnom pravu jer su se
republike Donbasa prethodno odcijepile od centralne vlade.
Baš kao što se Kosovo odcijepilo od Srbije, republike Donbasa su se odvojile od Ukrajine.
Predsjednik Putin je priznao republike, potpisao sporazum o međusobnoj pomoći s njima,
i time bi Rusija čak imala i vojnu obavezu.
Drugi, međutim, kažu da je, da, naravno, ruska invazija suprotna međunarodnom pravu; o tome zaista nema nikakve sumnje.
Brutalni rat agresije, jasno kršenje međunarodnog prava.
Baš kao i tada, u martu 1999. godine, kada su SAD, Njemačka, Francuska i 16 drugih zemalja NATO-a bombardovale Jugoslaviju.
Brutalno i suprotno međunarodnom pravu.
Ne želim izjednačiti rat u Ukrajini s ratom u Jugoslaviji.
Ne, ne to. Mislim, to nije moguće.
To je nemoguće iz jednostavnog razloga što to nije rezultiralo nikakvim sankcijama za agresore u brutalnom ratu agresije protiv
Jugoslavije, koji je kršio međunarodno pravo, tj. za Sjedinjene Američke Države, Njemačku, Francusku i sve ostale zemlje NATO-a.
Dakle, kad je riječ o istini u kabareu, kao kabare-umjetnik prirodno mi je najpraktičnije
odabrati onu istinu koju takozvani mainstream želi čuti.
Da, molim, svako ko se pridruži općem ocrnjivanju Putina nema razloga za strah; oni su na pravoj strani.
Čuje se aplauz.
Ali sada pretpostavimo, samo pretpostavimo, da se nisam složio s tim i da sam umjesto toga dovodio u pitanje ocrnjivanje Putina.
Naravno da to neću uraditi.
Ne, neću to raditi. Slušaj, nisam lud.
Ne želim riskirati da neko na internetu sazna gdje će biti moje sljedeće pojavljivanje, pa nazove
organizatora ili lokalnog gradonačelnika i ocrni me kao Putinovog simpatizera ili čak nacistu.
Ne radim to.
Pa, ali sada pretpostavimo, samo pretpostavimo, da bih to uradio.
Pa samo pretpostavimo, isključivo hipotetički.
Učinio bih to i pitao bih ko bi još mogao biti zajednički odgovoran za rat u Ukrajini i koliko dugo on zapravo traje.
Dakle, već više od dvije godine, ili bolje rečeno više od deset godina, bez izazova od
strane zapadne politike i naših utjecajnih medija.
Da, ili se uzroci rata u Ukrajini moždažuže i više od deset godina?
Mislim, sve ima historiju.
Ni danas ovdje nismo slučajno.
I djeca ne dolaze na svijet niotkuda.
Ne, tu postoji pozadinska priča.
Uvijek postoji pozadinska priča.
Da, i to bi također moglo igrati ulogu u ratu u Ukrajini.
Na primjer, nakon pada Berlinskog zida, Rusija je pomjerila svoje vanjske granice sve bliže zemljama NATO-a.
Ali molim te, rado ću pogledati udesno.
Ali to ne znači da se ne mogu slagati s ovdašnjim ljevičarima.
Ne želim ni na koji način opravdati rusku invaziju.
Da ne spominjem braniti Putina.
Ne, samo sebi postavljam pitanja.
Zašto je, na primjer, Zapad uvijek dobar, a Rusija uvijek loša?
Zašto?
Zašto je Zapad prihvatio nezavisnost Kosova bez referenduma?
Neovisnost Krima uprkos referendumu?
Zašto nije bilo medijskog negodovanja kada je Barack Obama bombardovao Siriju, Libiju i Jemen kršeći međunarodno pravo?
Zašto u medijima nastaje takva galama kada Vladimir Putin napadne Ukrajinu?
Da, zato što Vladimir Putin nema Nobelovu nagradu za mir?
Dakle, sada zamisli da bih ovdje donio takve stvari.
Mislim, ja to ne radim.
Ali ako bih to uradio, moglo bi biti problema.
Jer se danas svako ko dovodi u pitanje vladinu narativu smatra demagogom.
Član 130 Krivičnog zakonika omogućava gonjenje onih koji podstiču mržnju.
I zato mislim da je najbolje izbjegavati teme poput Rusije i Ukrajine.
Već si na pola puta do zatvora.
A ko bi to želio?
Ne ja, ionako.
A ako bi me odveli zbog nekog nesporazuma ili nečega, onda bih želio da me odvedu kao Gretu Thunberg u Lützerathu.
Dakle, ono što se još uvijek može bez problema pitati je koliko dugo će rat u Ukrajini trajati.
Prema američkom senatoru Lindseyju Grahamu, Amerikanci će se boriti do posljednjeg Ukrajinca.
I njemački ratni stručnjaci poput Rodericha – moraš odvesti rat u Rusiju, Kiesewetter.
A Anton – skoro sam jednom postao ministar poljoprivrede, Hofreiter.
U ličnom pismu Joeu Bidenu jasno su stavili do znanja da ne vide razlog da isključe produženje rata nakon kraja godine.
Ovaj rat, u kojem SAD stoji uz Ukrajinu ne iz dobrotvornih razloga, već iz vlastitih strateških interesa, kako je
rekla Kamala Harris na takozvanom mirovnom samitu u Švicarskoj.
Ovaj rat, koji se mogao završiti u Istanbulu samo nekoliko sedmica nakon što je počeo,
očigledno će se nastaviti što je duže moguće.
Pa, šta se dešava dalje?
Treba napomenuti da oni koji pokreću podršku za rat nikada neće biti viđeni na prvoj liniji, niti njihova djeca.
Ali sve više smrtnih slučajeva kao rezultat.
Mrtvi i još mrtviji.
Pa, šta dolazi nakon profesionalnog ubijanja?
Zatim dolazi ono što dolazi nakon svakog rata.
Nakon rata dolazi mir.
I to bi bio moj prijedlog: jednostavno izostavite rat.
Hvala vam puno.