Es esmu sajūsmā.
Lieliski laikapstākļi, lieliska atmosfēra, miermīlīgi cilvēki, lai kur arī paskatītos.
Es jau ar nepacietību gaidu ziņojumus mūsu kvalitatīvajos plašsaziņas līdzekļos.
Jā, jo patiesība vienmēr ir sarežģīta lieta, īpaši Vācijā. Arī tur daudzi cilvēki cieš no garās dienas ziņu simptomiem.
Patiesība, patiesība, vienīgā patiesība patiesībā neeksistē.
Tātad neatkarīgi no tā, vai runa ir par enerģētikas pāreju, cilvēka izraisītām klimata pārmaiņām vai koronas skaitli.
Atkarībā no tā, kam jūs jautājat un kādus faktus viņi nezina, patiesība var izskatīties tā vai citādi.
Tas attiecas arī uz tādiem jautājumiem kā Ukraina un jautājums par to, vai prezidents Putins
iebruka šajā valstī, pārkāpjot starptautiskās tiesības.
Ir cilvēki, kuri apgalvo, ka Krievijas iebrukums nebija pretrunā ar starptautiskajām tiesībām, jo Donbasa
republikas jau iepriekš bija atdalījušās no centrālās valsts.
Tāpat kā Kosova atdalījās no Serbijas, Donbasa republikas atdalījās no Ukrainas.
Prezidents Putins ir atzinis šīs republikas un parakstījis ar tām savstarpējās palīdzības
nolīgumu, tāpēc Krievijai pat būtu militāras saistības.
Citi saka: jā, protams, Krievijas iebrukums ir pretrunā starptautiskajām tiesībām, nav par ko diskutēt.
Brutāls agresijas karš, nepārprotams starptautisko tiesību pārkāpums.
Tāpat kā 1999. gada martā, kad ASV, Vācija, Francija un 16 citas NATO valstis bombardēja Dienvidslāviju.
Brutāli un pretrunā ar starptautiskajām tiesībām.
Tas nenozīmē, ka karš Ukrainā būtu pielīdzināms karam Dienvidslāvijā.
Nē, ne tas. Tas nav iespējams.
Tas nav iespējams, kaut vai tāpēc vien, ka brutālajā agresijas karā pret Dienvidslāviju, pārkāpjot starptautiskās tiesības,
agresoriem, t.i., ASV, Vācijai, Francijai un visām pārējām NATO valstīm, tas neizraisīja nekādas
sankcijas, jo toreiz tas neizraisīja nekādas sankcijas.
Tātad, runājot par patiesību kabarē, man kā kabarē māksliniekam ir visērtāk izvēlēties to
patiesību, ko vēlas dzirdēt tā sauktais mainstream.
Jā, lūdzu, ja jūs pievienojaties vispārējam Putina bāzēšanai, jums nekas nevar notikt, jūs esat pareizajā pusē.
Izskan aplausi.
Bet tagad pieņemsim, tikai pieņemsim, ka es tam nepiekritīšu un tā vietā apšaubīšu Putina grautiņu.
Protams, es to nedaru.
Nē, es to nedarīšu. Klausies, es neesmu traks.
Es nevēlos riskēt ar to, ka kāds internetā uzmeklēs, kur notiks mana nākamā uzstāšanās, pēc tam piezvanīs organizatoram
vai mēram un nosodīs mani kā Putina apoloģētu vai nacistu.
Es to nedaru.
Bet tagad pieņemsim, tikai pieņemsim, ka es to darītu.
Tikai hipotētiski pieļauju.
Es to darītu un jautātu, kurš vēl varētu būt daļēji atbildīgs par karu Ukrainā un cik ilgi šis karš patiesībā ir turpinājies.
Tā nu jau vairāk nekā divus gadus vai vairāk nekā desmit gadus, Rietumu politiķiem un mūsu
vadošajiem plašsaziņas līdzekļiem neapšaubāmi.
Jā, vai arī Ukrainas kara cēloņi, iespējams, meklējami vēl senāk nekā pirms desmit gadiem?
Es gribu teikt, ka visam ir sava vēsture.
Mēs šodien šeit neesam nonākuši nejauši.
Un bērni nepiedzimst tikai tādi.
Nē, tam ir stāsts.
Patiesībā vienmēr ir kāds stāsts.
Jā, un tam varētu būt nozīme arī karā Ukrainā.
Piemēram, pēc Berlīnes mūra krišanas Krievijas ārējās robežas arvien vairāk tuvojās NATO valstīm.
Bet, lūdzu, man patīk skatīties pa labi.
Taču tas nenozīmē, ka es šeit neko nevaru darīt ar kreisajiem.
Es nekādā gadījumā nevēlos attaisnot Krievijas iebrukumu.
Jā, nemaz nerunājot par Putina aizstāvēšanu.
Nē, es tikai uzdodu sev jautājumus.
Kāpēc, piemēram, Rietumi vienmēr ir labie un krievi - sliktie?
Kāpēc?
Kāpēc Rietumi piekrita Kosovas neatkarībai bez referenduma?
Krimas neatkarība par spīti referendumam?
Kāpēc plašsaziņas līdzekļos nenotika nekāds sašutums, kad Baraks Obama bombardēja Sīriju,
Lībiju un Jemenu, pārkāpjot starptautiskās tiesības?
Kādēļ plašsaziņas līdzekļu sauciens, kad Vladimirs Putins iebrūk Ukrainā, ir tik skaļš?
Jā, jo Vladimiram Putinam nav Nobela Miera prēmijas?
Tagad iedomājieties, ja es atvestu šādas lietas uz šejieni.
Es to nedaru.
Bet, ja es to darītu, varētu rasties problēmas.
Pēdējā laikā ikviens, kurš apšauba federālās valdības naratīvu, ir rabble-rouser.
Kriminālkodeksa 130 tas ir iespējams, kūdītājiem.
Tāpēc es turos tālāk no tādām tēmām kā Krievija un Ukraina.
Jūs jau esat ar vienu kāju cietumā.
Un kurš to vēlas?
Vismaz ne es.
Un, ja mani aizvestu kāda pārpratuma vai kaut kā cita dēļ, tad es gribētu, lai mani aizvestu kā Grētu Tunbergu filmā "Luters".
Tātad, ko jūs joprojām varat jautāt bez problēmām, ir, cik ilgi turpināsies karš Ukrainā.
ASV senators Lindsijs Greiems (Lindsey Graham) uzskata, ka amerikāņi cīnīsies līdz pēdējam ukrainiekam.
Un tādi vācu kara eksperti kā Roderihs - jums ir jāved karš uz Krieviju, Kīsveters.
Un Antons - es reiz gandrīz kļuvu par lauksaimniecības ministru, Hofreiters.
Personīgā vēstulē Džo Baidenam viņi ir skaidri norādījuši, ka neredz iemeslu izslēgt kara pagarināšanu pēc gada beigām.
Šis karš, kurā ASV nostājas Ukrainas pusē nevis no labdarības, bet gan savu stratēģisko interešu dēļ, kā
tā dēvētajā miera samitā Šveicē sacīja Kamala Harisa.
Šis karš, kas varēja beigties tikai dažas nedēļas pēc tā sākuma Stambulā, acīmredzot turpināsies tik ilgi, cik vien iespējams.
Kas notiks tālāk?
Tāpēc ir jāsaka, ka tie, kas atbalsta karu, nekad nebūs redzami frontē.
Bet nāves gadījumu kļūst arvien vairāk.
Miruši un vēl vairāk miruši.
Kas seko pēc profesionālās slepkavības?
Pēc tam seko tas, kas nāk pēc katra kara.
Pēc kara nāk miers.
Un mans ieteikums būtu vienkārši izlaist karu.
Liels paldies.