Hei, olen Karina Torgausta.
Ehkä muistat tämän kuvan historiankirjasta.
Siinä venäläiset ja amerikkalaiset sotilaat kättelevät toisiaan Elben varrella Torgaussa huhtikuussa 1945.
Se kiersi tuolloin ympäri maailmaa ja symboloi toisen maailmansodan päättymistä.
Lapsena DDR:ssä koin Joe Polowskin ja muiden sotaveteraanien elävän täällä, koska täällä vallitsi muistamisen kulttuuri.
[Uskon henkilökohtaisesti, että jokainen ihminen kantaa sisällään jumalallisen arvokkuuden.
Siksi en pidä murhista ja sanoinkuvaamattomasta propagandasta, joka asettaa meidät toisiamme vastaan.
Vastustan odotusta ottaa kantaa.
Koska jokaisessa sodassa kuolee molemmin puolin poikia ja isiä, mutta ei koskaan niitä, jotka ovat vastuussa sodasta.
Elben kohtaamisesta on alle 80 vuotta, ja puolustusministeri Pistorius lyö jälleen sotarumpua.
Hän sanoi: "Meidän on oltava valmiita sotaan vuoteen 2029 mennessä."
Siteeraan entistä ministeriä Gabrielia: "Meidän on lähetettävä Putinille selkeä viesti:
lopettakaa tämä sota - tai otamme sen teihin."
Niinpä kysyn itseltäni: keitä "me" ylipäätään olemme?
Gabriel ja Pistorius eivät todellakaan.
Todennäköisemmin se on mieheni ja poikani.
Tämä ajaa minua, koska tunnen sodan tapahtumat ja sodan päättymisen isovanhempieni ja sukulaisteni kertomuksista.
Tässä on muutamia esimerkkejä:
Setäni värvättiin Wehrmachtiin 17-vuotiaana.
Vastoin hänen tahtoaan, koska hän oli lopettanut oppisopimuskoulutuksensa ja halusi ottaa isänsä myllyn haltuunsa.
Hän kuoli 19-vuotiaana venäläisessä vankeudessa.
Äitini muisti aina hänen itkevän, kun hän käveli pihalta ulos univormussa kyyneleet silmissään.
He eivät enää koskaan nähneet toisiaan, eikä nainen koskaan saanut selville, minne mies oli haudattu.
Hän itse istui venäläisen upseerin sylissä pikkutyttönä sodan loppupuolella.
Tytön nimi oli "Irene", ja hän piti hänestä kovasti, koska hän muistutti häntä omasta
tyttärestään "Irenasta", jota hän kaipasi kovasti.
Hänellä oli hyviä muistoja miehestä.
Samaan aikaan hänen vanhempi sisarensa (tätini) piileskeli päiviä puupinon takana ullakolla neuvostoarmeijan sotilaita, jotka
olivat syyllistyneet hirvittäviin raiskauksiin hänen kylässään.
Sotilaat ottivat jatkuvasti puita tästä kasasta, kun hän yritti kasata uusia puita takaa.
Yli 80-vuotiaana hän kertoi minulle: "Siellä minä opin rukoilemaan!".
Ja hän kuvaili minulle lukuisia sotarikoksia, joihin kaikki sotaa käyvät osapuolet poikkeuksetta olivat syyllistyneet.
Kreikkalainen filosofi Antisthenes oli luultavasti oikeassa kirjoittaessaan: "Sota
tekee enemmän pahoja ihmisiä kuin se vie pois."
Äitini kertoi minulle myös, että taivas hehkui punaisena Dresdenin pommitusten aikana, ja hänen
perheensä näki tämän yhä naapurikaupungissa Torgaussa.
Isäni muisti ammuskelun äänen, joka kuului täällä Torgaussa joka aamu.
Torgaussa teloitettiin muun muassa saksalaisia sotilaita, jotka olivat kieltäytyneet käskyistä.
Kyseessä oli luultavasti vuosien 1943-45 välinen aika, jolloin keisarillinen sotatuomioistuin
siirrettiin Berliinistä Fort Zinnaan Torgaussa.
Isäni oli tuolloin noin 13-vuotias.
Isoisäni kutsuttiin ensin Volkssturmiin onnettomuuden vuoksi.
Amerikkalaiset ottivat hänet vangiksi Limburg an der Lahnissa.
Palatessaan hän painoi edelleen 54 kiloa ja oli noin 1,80 metriä pitkä.
Hän löysi vaimonsa, jonka hän oli jättänyt vaaleana, harmaahiuksisena naisena.
Se, että me saksalaiset olemme oppineet kahdesta maailmansodasta ja että entisessä DDR:ssä vallitsi eräänlainen muistamisen
kulttuuri, saa ihmiset Torgaussa työskentelemään rauhan puolesta.
Vaikka se kuulostaa utopistiselta ja vaikka se ei ehkä ole koskaan toiminut historiassa, haaveilen, että
jonain päivänä ei enää olisi sotia, koska me ihmiset kieltäydymme olemasta toistemme vihollisia.
Olemme yksi ihmisperhe, yksi suuri ihmisorganismi.
Ja vetoan kaikkiin maailman äiteihin: repikää kutsumismääräykset!
[Vetoan kaikkiin miehiin ympäri maailmaa: kun he alkavat jälleen lyödä sotarumpuja, älkää menkö!
Ehkä kirjoitat heille nyt ja kerrot, ettet osallistu kilpailuun.
[Ja vetoan jokaiseen teistä: Älkää antako teidän yllyttää itseänne muita kansoja vastaan!
[Älkää kuunnelko heidän valheitaan ja propagandaansa, vaan sydämenne ääntä!