Hej, jag är Karina från Torgau.
Kanske minns du detta foto från historieböckerna.
Den visar ryska och amerikanska soldater som skakar hand vid Elbe i Torgau i april 1945.
Detta gick då jorden runt och symboliserade slutet på andra världskriget.
Som barn i DDR upplevde jag att Joe Polowski och andra krigsveteraner bodde här, eftersom det fanns en minneskultur.
[Jag tror personligen att varje människa bär det gudomligas värdighet inom sig.
Det är därför jag inte gillar morden och den obeskrivliga propagandan som ställer oss mot varandra.
Jag motsätter mig förväntningarna på att välja sida.
För i alla krig dör söner och fäder på båda sidor, men aldrig de som är ansvariga för kriget.
Mötet på Elbe var för mindre än 80 år sedan, och försvarsminister Pistorius slår på krigstrumman igen.
Han sa: "Vi måste vara redo för krig 2029."
Och jag citerar den tidigare ministern Gabriel: "Vi måste skicka en tydlig signal till Putin:
stoppa detta krig - annars tar vi det till dig."
Så jag frågar mig själv: Vilka är "vi" egentligen?
Gabriel och Pistorius absolut inte.
Det är mer troligt att det är min man och mina söner.
[Det är detta som driver mig, eftersom jag känner till krigshändelserna och krigsslutet genom
mina farföräldrars och släktingars berättelser.
Här är några exempel:
Min farbror blev inkallad till Wehrmacht vid 17 års ålder.
Mot hans vilja, eftersom han hade avslutat sin lärlingstid och ville ta över sin fars kvarn.
Han dog vid 19 års ålder i rysk fångenskap.
Min mamma mindes alltid hur han grät när han gick ut från gården i uniform med tårar i ögonen.
De träffades aldrig mer och hon fick aldrig reda på var han låg begravd.
[Hon satt själv i knät på en rysk officer som liten flicka mot slutet av kriget.
Hon hette "Irene" och han tyckte mycket om henne eftersom hon påminde honom om hans egen
dotter "Irena" där hemma, som han saknade mycket.
Hon hade goda minnen av honom.
Samtidigt gömde sig hennes äldre syster (min moster) i flera dagar bakom en vedhög på vinden undan soldaterna från den sovjetiska
armén som hade begått fruktansvärda våldtäkter i hennes by.
Soldaterna fortsatte att ta ved från just den här högen, medan hon försökte stapla upp ny ved bakifrån.
Vid över 80 års ålder sa hon till mig: "Det var där jag lärde mig att be!"
[Och hon beskrev för mig ett stort antal krigsförbrytelser som hade begåtts av alla stridande parter utan undantag.
Den grekiske filosofen Antisthenes hade förmodligen rätt när han skrev: "Krig skapar fler dåliga människor än det tar bort."
Min mamma berättade också att himlen lyste rött när Dresden bombades, något som hennes
familj fortfarande kunde se i grannstaden Torgau.
Min far mindes ljudet av skottlossningen som ägde rum här i Torgau varje morgon.
Tyska soldater som hade vägrat lyda order var bland dem som avrättades i Torgau.
Det var troligen under perioden 1943-45 som den kejserliga krigsrätten flyttades från Berlin till Fort Zinna i Torgau.
Min far var ungefär 13 år gammal vid den tiden.
Min farfar blev först inkallad till Volkssturm på grund av en olycka.
Han tillfångatogs av amerikanerna i Limburg an der Lahn.
När han kom tillbaka vägde han fortfarande 54 kilo och var cirka 1,80 meter lång.
Han hittade sin fru, som han hade lämnat som en blond kvinna, med grått hår.
[Det är det faktum att vi som tyskar har lärt oss av två världskrig och att det fanns en slags minneskultur i det forna
DDR som driver människor i Torgau idag att arbeta för fred.
Även om det låter utopiskt och kanske aldrig har fungerat i historien, så drömmer jag om att det en dag
inte längre ska finnas några krig eftersom vi människor vägrar att vara fiender till varandra.
Vi är en enda mänsklig familj, en enda stor mänsklig organism.
[Och jag vädjar till alla mammor världen över: Riv sönder inkallelseorderna!
[Jag vädjar till alla män runt om i världen: när de börjar slå på krigstrummorna igen, gå inte!
Du kanske ska skriva till dem nu för att meddela att du inte kommer att tävla.
[Och jag vädjar till var och en av er: Låt er inte uppviglas mot andra folk!
[Lyssna inte till deras lögner och propaganda, utan till ditt hjärta!