"Това е най-голямото медицинско престъпление на всички времена. Хуманитарна катастрофа с безпрецедентни размери."
"Никой няма да ти прости това."
"Моля, незабавно напуснете този район!"
"Ние сме хората! Ние сме народът!"
"Имате ли маска със себе си? Моля, сложете я, в противен случай напуснете площада!"
"Ваксинациите са повече или по-малко без странични ефекти."
"В моя квартал девет души починаха за един ден, след като бяха ваксинирани в нашето общежитие."
"Всички лекари, които сега ваксинират, ще трябва да отговарят за действията си. И то най-късно пред Бога."
"Тук нямаме вирус-убиец.
Тук нямаме медицинска пандемия, а криминална."
"В момента наистина преживяваме тиранията на неваксинираните."
"Сега наистина предприемете последователни действия срещу тези отрицатели на коронавируса и противници на ваксинацията."
"Тук трябва да защитаваме демокрацията."
"Ужасите на ерата "Корона". За едни те са дълбоки, за други сякаш са отминали.
Но за онези лекари, които смело се съпротивляваха в ерата на маските и ваксинациите, за да
спасяват и защитават хората, това далеч не е приключило.
Точно обратното, далеч от очите на обществеността, те все още са преследвани, преследват и остракират от
една отмъстителна, безмилостна и властваща система.
Система, която не прощава факта, че съпротивата срещу лъжите на короната до голяма степен е била възможна
благодарение на тези лекари, докато атаката срещу човечеството не е могла да бъде отблъсната от всички нас заедно.
Ако следващата атака срещу хората от страна на глобалистичния режим, която с всеки изминал ден става все по-настъпателна, ако
тази следваща атака се отклони по пътя на здравеопазването, тогава дисидентите ще
застанат на пътя на желаното световно правителство.
Особено пречат на лекарите, които не изпълняват заповедите на политиката, военните и фармацевтичната
индустрия, а искат да останат защитен щит за пациентите в съответствие с Хипократовата клетва.
Ето защо нашите лекари-герои сега трябва да бъдат унищожени тихомълком, далеч от очите на обществеността.
Тези смели хора ще бъдат наказани, икономически и социално съсипани и след това забравени.
Но ние не сме ги забравили.
Посетихме петнадесет от тези смели хора от името на всички останали, които не сътрудничиха на режима за коронавируси.
В Германия, Австрия, Швейцария и дори в Танзания.
Защото светът трябва да знае за съдбата на смелите лекари.
Показваме как тези мълчаливи герои са тормозени, тормозени и преследвани от системата и до днес."
"В рамките на две седмици след началото на ваксинацията бяха регистрирани смъртни случаи в домовете.
Да, това беше през януари 2021 г. и аз плаках. Боже мой, да.
Знаех, че не мога да сбъркам.
Но нямах представа, че ще се влоши толкова бързо.
Казвам се Сучарит Бхакди. Специализирам в областта на микробиологията и епидемиологията на инфекциозните заболявания."
"Когато това започна, знаех, знаех една година по-рано, че нещо подобно предстои.
[Казвам се Хайнрих Хабиг. Аз съм общопрактикуващ лекар, доктор по натуропатия, акупунктура и мануална терапия."
"Всъщност доста рано разбрах, че не става дума за здравето на населението, а че зад това стои някакво намерение и че това
намерение включва не само прилагането на определени, бих казал, заблуди сред населението, но и изграждането на образи на врагове.
[Казвам се Томас Кюлкен. Аз съм общопрактикуващ лекар и специализирам антропософска медицина."
"Пресата го представи като вирус убиец. Така че в началото трябваше да бъдете внимателни.
Не можех да знам по-добре.
Можех само да подозирам, че нещо не е наред, заради обучението ми по инфектология, епидемиология и курса по
ваксинация "Еренгут", който все още почитам в Хамбург.
Чувствам се задължен на пациентите. Насоките за това са определени от самия Хипократ.
И не мога да си представя, че изведнъж през 2020 г., под влиянието на СЗО, тази клетва, тази клетва за
медицински ангажимент към пациентите, може да бъде нарушена.
Казвам се Джералд Кинекер. Специалист съм по офталмология.
Имам допълнително обучение по патология, вътрешни болести и интензивна медицина."
"60% от лекарите са убедени, че мерките са правилни.
И така, успях да погледна колегите си и тогава си помислих: защо толкова много хора участват?
[Казвам се д-р Уолтър Вебер.
Аз съм интернист в Хамбург, специализирам психосоматична медицина и лечение на рак и съм регистриран лекар от 53 години."
"Още от самото начало ми беше ясно, също и поради опита ми в клиниката с колеги, които понякога припадаха поради
дишане под маската, че маската представлява риск за здравето.
И дори през 2020 г., в началото на пандемията, нямаше доказателства, че маските могат да
предпазят по някакъв начин от вирусни заболявания.
Казвам се Волфганг Урмецер и съм специалист по анестезия с допълнителна квалификация по
акупунктура, натуропатия и традиционна китайска медицина."
"Работеше само защото хората бяха в масовата си психоза.
Защото медиите просто се съгласиха с него. Без медиите нямаше да се получи.
Без тази... тази бомбардировка, без всичко това... дори в медицинските списания, в
специализираните списания, какви глупости са написали!
Не сте могли да си позволите да го направите пет години по-рано. Всички щяха да кажат: "Още ли го имаш?
"В началото получавах много... Получих невероятен брой имейли в отговор на тези първи видеоклипове, в които
хората ми благодаряха, че съм ги измъкнала от страха им, и ми казваха колко важно е това, което правя.
И имаше много видеоклипове, в които се казваше, че може да сте смели.
И си казах: защо съм смел? Аз съм просто специалист по УНГ.
Специалистът по УНГ болести е експерт по простудните заболявания, защото си изкарва прехраната с това.
И знаем всичко за коронавирусите. Така че в това отношение съм си изградил мнение.
Опитвам се да успокоявам хората, че съм спешен лекар и не е нужно да съм смел, за да го правя.
Казвам се д-р Бодо Шифман, специалист по ушни, носни и гърлени болести и спешна медицина."
"Винаги съм бил критичен човек.
Така че, ако нещо е продиктувано отгоре без аргументи, ми е трудно да се адаптирам към него, не го правя по принцип.
И винаги знам, че ако нещо се продава със страх и паника, без никакви реални аргументи, значи нещо не е наред.
Казвам се Роналд Вайкъл.
Аз съм гинеколог и общопрактикуващ лекар със специалност натуропатия и съосновател и заместник-председател на МДГФД -
Дружество на лекарите и учените за здраве, свобода и демокрация."
"Така че бяхме оклеветени и криминализирани наведнъж и наистина се стигна дотам, че ние, лекарите,
просто бяхме третирани като сериозни терористи.
Тази, в която входната врата е взривена, а лекарите са хвърлени на пода и оковани с
белезници зад гърба им пред очите на децата им.
Да, това е въпросът, защото се предполага, че съм издал фалшиви здравни сертификати съгласно член
278 от Наказателния кодекс или както там се нарича.
Казвам се Ролф Крон и съм общопрактикуващ лекар и хомеопат."
"Опитах се незабавно да информирам политици, журналисти и колеги медици за всички тези грешки в
този разказ за короната и така и не получих отговор.
Дори не и отговор от рода на: "Томас, ти си луд" или нещо подобно, просто никакъв отговор.
Това беше много страшно.
И тогава разбирам, че в ареста ми са участвали двама адвокати - и клеветникът, и кметът на кантона Ааргау, т.е. адвокати,
които смятат, че знаят повече за коронавируса, отколкото аз като лекар с докторска степен по имунология и вирусология.
В смисъл, това говори за всичко, нали?
И така, и затова цялото това нещо наистина ме зареди с енергия.
Няма да позволя на двама надути непрофесионалисти, които нямат представа за какво говорят
и какво представлява Corona, да ме притеснят.
Не съм от хората, които трябва да са прави. Те седят в парламентите и т.н.
Но ако съм прав, ще отстоявам правата си.
И преди всичко ставаше дума за населението, за информирането му.
И това не беше просто дреболия, а въпрос на живот и смърт.
Казвам се Томас Биндер, кардиолог и интернист съм и имам докторска степен по имунология и вирусология."
"Всичко това беше глупост, включително затварянето на възрастните хора в домовете за стари хора и недопускането на повече
посетители, както и оставянето им да умрат сами и самотни, без посетители, и най-вече нанасянето на вреда на децата и месеците
на блокиране, затварянето на детските градини и училищата.
През това време съм лекувала и преживяла толкова много деца, които изпаднаха в тежка депресия, които наистина сънуваха кошмари,
които имаха нарушения на съня, които развиха хранителни разстройства, които или ядяха много, или изобщо
не ядяха, които прекарваха векове в игра на мобилните си телефони, компютри или конзоли за игри.
Казаха, че не искат повече да живеят, защото за някои деца тези мерки са половината от живота им.
Беше просто лудост и си казах, че не мога да мълча за това.
Казвам се д-р Карола Джавид-Кистел и съм лекар по хомеопатия."
"Забелязах, че практиката ми изведнъж се изпразни, когато пандемията удари, а кантоналната болница, в която
трябваше да предоставям услугите си, моите спешни услуги по това време, изведнъж се оказа напълно празна.
Болницата беше празна, изпратиха ни вкъщи, дори не ни позволиха да се явим на дежурство, защото това щеше да
струва пари на кантоналната болница, а аз изобщо не мога да разбера колегите си лекари.
В тази ротация дежурят още 70 колеги общопрактикуващи лекари и само петима от тях се осмелиха да подпишат писмото, което написах
до швейцарския министър на здравеопазването по онова време.
Десет души казаха, че съм луд, че това, което правя, е опасно, и това ме накара да реша да се присъединя към
съпротивата, в смисъл, че казах, че няма да участвам и че работата ми като лекар е да надигам глас.
Казвам се Андреас Хайслер, специалист съм по обща и вътрешна медицина и от 20 години работя като
общопрактикуващ лекар в собствената си практика."
"Започва истински лов на лекари, които отказват да се предадат.
Така че първоначално търсенето тук беше под просто измисленото обвинение: издаване на сертификати без проверка.
След това разгледаха досиетата тук, видяха, че всички те са тук, че изявленията са документирани.
Пациентите, които са били тук и са имали удостоверение от мен, също бяха разпитвани след това дали са били в
практиката, защо са били в практиката, защо не са поискали удостоверение от семейния си лекар, а по-далеч в Щауфен.
Така че те наистина стигнаха до дъното на проблема и косвено от полицията знам, че след това
проучване обвинението всъщност трябва да бъде прекратено.
И тогава един учител, който проверява сертификатите на учениците и колегите си в училището, ме докладва.
И той просто твърди пред полицията, че е видял сертификатите, но собствениците на тези сертификати изобщо не са били болни.
Наистина трябва да кажете, че това съдебно заседание беше абсурдно от А до Я във всички ситуации, чак до факта, че
съдията беше толкова пристрастен, толкова паникьосан от вируса.
Трябваше - въпреки че маските вече не бяха задължителни в съдебната зала, в цялата съдебна сграда - маските и
доказателствата FFP2 бяха поискани специално за този процес и имаше постоянна вентилация, а когато казвах
нещо, което я разстройваше, тя винаги си дезинфекцираше ръцете и ... така че беше странно."
"По същество вече бяхме подготвили досиетата със сертификати за маски, т.е. от пациенти, които са дошли само заради сертификатите
за маски, за такава ситуация, но все пак бяхме изненадани, че това нападение се състоя на сравнително късен етап.
Разбира се, това означава също, че със сигурност ще имате няколко безсънни нощи, докато се примирите със ситуацията до известна
степен, след което ще знаете, че нещо предстои, че се провеждат разследвания, че трябва
да разчитате на наказателно производство."
"Обаждаха ми се хора, г-н Кинекер, трябва ли да се ваксинирам?
Изкрещях по телефона: Не!
"Не" с последствия. Изпълнителният директор дойде и обърна всичко с главата надолу.
Партньорката на Кинекер Клаудия Шьоне също преживява ужасни неща.
Случаят беше такъв, че претърсването на жилището или нахлуването, нахлуването в практиката ми изобщо не беше разрешено от съдия.
Попитах всеки един от тези служители на реда, които бяха четирима, както и полицаите, за съдебната заповед.
Всички те отказаха да кажат имената си или да покажат личните си документи.
Така че те знаеха преди всичко, че правят нещо нередно.
Накрая излезе признанието на един от тях, който разказа, че са дошли от името на
началника на здравния отдел, за да проверят нещата.
Всеки, който познава лозунгите на подобни авторитарни системи, знае какво означава това.
Това означава агресия, насилие, много драстични действия.
Всички хора постоянно ви търсеха, приближавайки се към вас, така че винаги търсеха някакъв физически контакт.
Това означава, че трябва да отвърнете на удара. Да? Ето така. Това беше чиста провокация.
Те търсеха причина да се бият. Тогава изведнъж чух вик за помощ: Джералд, Джералд, да?
И тогава погледнах през вратата в задната част на кабинета и видях една черна фигура, огромна, която тичаше
след Клаудия с високо вдигнат юмрук, вдигнат да удари.
Моля, останете назад!
Ало? Джералд? Здравей, Джералд? Това е службата за обществен ред.
Моля те, напусни, а после не ме докосвай! Отиди си! Махай се!
Махайте се! Нямате право да останете тук! Махай се оттук!"
"Е, в сравнение с това, което чух от колегите си, имах късмет с търсенето на къща.
Така че нямаше чернокожи мъже, нямаше насилие, нямаше, както обикновено чувате, опустошени апартаменти
след това или унищожени неща, нямаше нищо от това.
Но имах и друга ситуация, която беше просто невероятна, неправдоподобна и в крайна сметка перверзна.
И така, полицията позвъни на вратата в шест сутринта, никой не отвори, защото не чух звънец,
а ние имаме лъв с халка отзад и те го удариха.
Събудих се от това и тогава видях, че из цялото имение, не знам, десет или дванайсет полицаи с прожектори,
Те наистина бяха обградили сградата, така да се каже, и после четирима или петима от тях просто успяха да влязат,
Искаха да ме привлекат като свидетел по дело срещу пациент, който носел маска в Нюрнберг - това беше предисторията.
Такава беше процедурата по обяд, безкрайно време, щях да карам, показах им, ето документите,
ето чантата ми, всичко е опаковано, ще карам сам.
Не, те ме взеха със себе си.
Сложиха дъщеря ми да си легне, тя все още беше в леглото и спеше, беше тъмно, а в лицето ѝ светеше прожектор, т.е. фенерче.
Това са просто травми, които, според мен, са систематични.
Така че те наистина са толкова специално инструктирани, защото това няма смисъл.
След това ме закараха, двама полицаи, в този микробус до Нюрнберг, което също не е лукс, да
пътуваш в нещо подобно, когато си зад решетките.
След това още един-два часа бях в килията под земята на Окръжния съд в Нюрнберг, защото, както казах, беше рано, твърде рано.
Това също беше преживяване - намираш се в хранилище, което създава усещането, че си дълбоко в подземието,
а в един момент полицаят ме изведе оттам и ме заведе направо в съдебната зала като свидетел.
Така че това е просто отвъд закона и реда."
"В Швейцария д-р Биндер също беше нападната по много специален начин.
Оправданието за това беше повече от любопитно.
Да, не съм бил преследван основно от орган на властта или от държавата, но един клеветник, когото познавам
добре, изказа твърдения, че съм отправял заплахи, че съм бил въоръжен и съм имал психиатрична история.
След това информирахме началника на полицията в кантона Ааргау и той започна тази безумна операция, в
която бяха изпратени общо 60 полицейски служители.
Това беше на 12 март 2020 г., когато исках да отида на почивка за една седмица.
И малко преди да свърша, около половин час след десет, щях да свърша и малко след десет
исках да си взема еспресо в малката кухня там.
А после просто минах покрай входната врата, която е стъклена.
И тогава видях полицаи през входната врата, отвън в коридора.
На стълбите, водещи нагоре, около пет до десет души, на стълбите, водещи надолу, около пет до десет души, и
наистина твърдите полицаи с ярки бронежилетки и депутатите, насочени към вратата на тренировката.
Веднага се върнах на компютъра си и публикувах в Twitter съобщение със следния текст: "Помощ, полицията идва за мен.
Това предизвика голямо вълнение в социалните медии.
А след това успях да се обадя и на дъщеря си, защото си помислих: "Да, какво ще стане с мен сега?
Накрая ме застреляха и казаха, че това е било самозащита, така че искам да информирам някои хора
какво се случва, защото тогава ситуацията беше страшна.
След това получих обаждане на мобилния си телефон.
Беше една дама, тя каза: "Да, здравейте, трябва да излезете пред вратата, пред вратата на практиката".
Да, защо трябва да идвам до вратата? Да, тогава ще ви кажем - каза тя.
Да, и тогава изтичах навън с мобилния си телефон в ръка, с мобилния телефон в лявата си ръка, отворих вратата и
тя ми каза: "Дръж мобилния телефон в ръката си, за да мога да ти давам инструкции, отвори вратата сега!
Отворих вратата: И така, излезте и вдигнете ръце нагоре!
В лявата ръка държах мобилния си телефон, а дясната ми ръка беше вдигната нагоре, след това отново се завъртях по оста си, за да
се види, че нямам върху себе си десет калашници, ръчни гранати и други подобни, въпреки че нямах никакво оръжие, не
се виждаха никакви следи от насилие, беше казано: Достъп!
И тогава около трима от тези момчета се нахвърлиха върху мен, издърпаха ме на пода, главата ми се удари в пода, имаше малка
рана, нищо сериозно, но винаги кървеше малко и след това легнах по корем, а те ми вързаха ръцете на гърба и така нататък,
трудно ми е да преценя времето, но имам чувството, че след няколко минути казах, хей, момчета, не мога да дишам повече.
Веднъж в САЩ имаше известен случай с цветнокож и да, беше ми позволено да се изправя.
Тогава от асансьора излязоха двама полицаи в нормални униформи и аз ги познах.
Да, Томас, слизай сега, успокой се и ще погледнем сега и така нататък.
След като ме арестуваха, след един час разбраха, че не съм нарушил никакви закони и затова не могат да ме арестуват.
Но след това при мен изпратиха лекарка, за да провери дали съм годен да бъда съден, въпреки че не можех да бъда затворен, и
тя обяви, че съм опасен за себе си и че съм коронарно невменяем.
Тя е измислила нова диагноза, която не се среща никъде в МКБ.
Предполагаемото ми оръжие беше армейският ми пистолет, но той се съхраняваше у дома.
Присъединих се към швейцарската армия през 1980 г., разбира се, трябваше, по онова време бях член на медицинския
корпус като студент по медицина, а оръжието там не е автомат, а пистолет, който беше личен боеприпас.
По-късно го запазих като старши лейтенант, а когато напуснах армията преди 15 години, го съхранявах вкъщи, без
боеприпаси, и това е напълно нормално в Швейцария и законно; по правило след края на военната служба запазваш личното си оръжие.
И той е бил съхраняван там в продължение на 15 години.
Когато ме арестуваха, полицаите ме попитаха, разбира се, къде е пистолетът, къде е пистолетът?
Какъв вид пистолет? Да, имате пистолет. Да, чакай, имаш предвид армейския ми пистолет?
Да, от 15 години е на склад у дома.
След това им казах къде, казах им също, но нали ще го получат сега, някак си в полунощ?
Жена ми се страхува, ще получи инфаркт, ако влезете сега, моля, вземете я утре.
Все пак влязоха в къщата на жена ми в един часа сутринта, тя не чу звънеца на вратата, затова влязоха
долу с моя ключ и я нападнаха в леглото в стил Рамбо.
Така че тя може би дори е получила инсулт тази нощ, така че това беше наистина, беше тежко, така че
този Рамбо, невероятно е какво са направили там.
И след това първо ме вкараха в изолационна килия за 36 часа.
На народен език това е гумена стая, всичко е вярно, само че не е гумена, а просто изолационна килия, леглото е просто
матрак, а тоалетната и умивалникът са проектирани така, че да не можеш да се обесиш, да се нараниш или нещо подобно.
И бях там 36 часа, без да знам защо съм там, без да съм се виждал с адвокат преди това,
тоест всичко това беше сериозно незаконно, нали?
И тогава бях сама 36 часа по Великден, нали?
На Великден, в неделя, аз лежах на този матрак и предимно се разхождах из леглото, нали?
Първото нещо, което направих, беше да махна този матрак от стената, за да мога да се разхождам около леглото.
Никой не може да лежи в леглото 36 часа, нали? Няма стол, няма нищо.
И, разбира се, имах много време да помисля за това и да, помислих за това, така че какво става?
Не го разбирам, нали?"
Д-р Бодо Шифман напуска родината си заради ситуацията и сега живее със семейството си в Танзания.
Преди това в Германия е трябвало да преживее няколко набега.
"Извършихме обиск в личните ни стаи и помещенията на практиката и след това бяхме наистина травмирани.
И това беше през февруари 2021 г.
Основната цел на претърсванията ми е да уведомя съседите и да ги сплаша.
И въпросът е, че това те травмира, защото за мен това е въоръжен грабеж, извършен от държавата, защото ти отнемат нещата.
И наистина бяхме такива, че когато дойдеше пощальонът или нещо подобно, винаги си мислехме, че полицията отново идва.
Във всеки случай те дойдоха.
Трябва да си представите, че въпросът е бил дали са издадени няколко сертификата за маски, а те искат да конфискуват
всички наши пациентски досиета с 85 000 пациенти в тях.
И трябва да знаете, че първото претърсване на жилището в практиката е довело до официалното
прекратяване на делото от страна на прокуратурата.
С други думи, тя погледна сертификатите и след това каза: да, те са оправдани, това е добре.
И официално прекрати делото за издаване на фалшиви сертификати за маска.
И все пак те дойдоха отново. Това придава на цялото нещо особен привкус.
[Някой влиза и ви показва лист хартия. Имаше дори прокурор.
И той веднага ни каза, че имаме същото оборудване в нашите тренировъчни зали.
След това ми казаха да отида в операционната, а жена ми беше сама там.
А децата ни бяха горе. Влязохме и в детските стаи.
На децата е отнето нещо, което не е позволено.
Става дума за унищожаване на практика.
Ясно е, искам да кажа, че ако ... отнемете нещата и след това съдия също подпише, че могат
да бъдат прегледани данните на 85 000 пациенти.
Това беше причината, поради която спрях да практикувам като лекар.
Това означава, че сме върнали и двата си лиценза за здравно осигуряване."
Д-р Карола Джавид-Кистел, която бяга в Мексико, е посещавана от властите няколко пъти, дори в нейно отсъствие.
"И така, обвиниха ме, защото съм издавала сертификати за освобождаване от маска на моите пациенти.
Трябва да кажа, че лекувам 80-90% от децата и юношите и съм издал много сертификати.
Издадох много сертификати за ваксинация и това също беше стимул по-късно, поради което бяха извършени тези полицейски обиски.
След това всичко се повтори още три пъти, докато не дръпнах въжето и не се заключих в тренировката, както и вкъщи.
А след третото полицейско нападение, което беше през февруари, в началото на февруари 2022 г., развих толкова тежко
посттравматично тревожно разстройство или посттравматичен стрес, че наистина се заключих навсякъде и пусках само избрани хора в
практиката или в дома си, че сънувах кошмари, че сънувах, че ще ме отведат, че не просто ще ми вземат досиетата, а ще ме отведат
и ще ме затворят, а след това ще искат и да ме принудят да се ваксинирам срещу коронавирус и че в съня си имах нож в
ръката си, а след това се прободох и се събудих в студена пот.
Тогава си казах, че непременно трябва да се махна от Германия, и си резервирах почивка в Мексико."
Празникът се превърна в две години. По време на отсъствието ѝ последваха още два набега.
Д-р Джавид Кистел не иска да се върне в Германия. Но това, което й липсва, е семейството й.
"Аз съм семеен човек.
Аз самата имам три пораснали деца, четирима внуци и, разбира се, майка в Германия, доведения си баща, братя и сестри и т.н.
А сега не бях виждал много от тях - повечето от тях - от две години, почти изобщо, когато бях в Мексико.
А след това се осмелихме просто да отидем на среща в Швейцария, в Цюрих.
И аз казах: "Добре, Швейцария не е Германия. Швейцария е неутрална.
Швейцария също не е в ЕС. Тя ще се справи.
За съжаление не се поинтересувах дали има заповед за арест срещу мен, защото някак междувременно.
Помислих си, че международна заповед за арест всъщност може да бъде издадена само за тежки престъпления, за престъпления със
смъртен характер, така че убийство, не знам, непредумишлено убийство, създаване на терористична
организация или трафик на хора, трафик на оръжие, нещо подобно.
Тогава си казах: добре, изобщо не попадам в тази категория с моите сертификати.
Те няма да посмеят. Да, надали.
Пристигнах на летище Цюрих на 1 декември 2023 г., т.е. миналата година.
И представих паспорта си при влизане в страната, на паспортния контрол.
И видях как се промени лицето на служителя, който го сканираше.
И тя веднага ми каза: в Германия има нещо срещу теб.
Не мога да ви пусна. Сега трябва да дойдеш с мен.
И тогава казаха: да, сега трябва да ме вкараме в затвора, така да се каже, и ме вкараха в една
килия с размери два на два метра, в една такава стая.
Трябваше да се съблека напълно и да ме претърсят.
Успях да им попреча да влязат в дупките ми само защото казах, че никога не съм имал нищо общо с наркотиците, никога
не съм пушил джойнт и нямам скрити наркотици, така че не правете това, иначе ще крещя много силно!
И това се дължи на 16 атестации за маски. Европейска заповед за арест заради 16 атестации на маски!
Не мислех, че е възможно, и продължих да питам и исках да го снимам и да го изпратя веднага на адвоката си.
А после казаха, че не е позволено, и ми отнеха всичко, разбира се.
Парите ми, паспортът ми, мобилните ми телефони, багажът ми - всичко беше изчезнало.
Тогава бях съвсем сам в тази килия и си помислих, че светът върви към своя край.
След това бях задържан за общо дванадесет дни, от които единадесет дни в Цюрих.
И тогава преговарях с швейцарския адвокат, който все пак трябваше да бъде повикан, не преговарях, не, той ми каза, че просто трябва
да се екстрадирам в Германия, защото ако не се екстрадирам, процедурата по екстрадиция
в Швейцария може да отнеме до една година.
Срещу гаранция от 30 000 евро, която семейството ми трябваше да събере в много кратък срок - никой от нас нямаше толкова пари -
бях освободен на 12 декември от затвора в Швабиш Гмюнд, в който бях преместен на 11-ия ден - така че бях в
Швабиш Гмюнд още един ден - и след това бях освободен."
Д-р Бианка Витшел остава в родната си Германия като резистентен лекар.
Това се оказва нейната гибел.
През февруари 2023 г. саксонската съдебна система я арестува и я задържа под стража.
Обвинението е за фалшифициране на документи в над 500 случая за издаване на свидетелства за маска и ваксинация.
Искахме да разговаряме със смелата лекарка д-р Витшел по време на престоя ѝ в затвора, но от
затвора блокираха всеки опит за връзка с нея.
Бианка Витшел дори не беше информирана за многократните ни запитвания и не получихме разрешение да снимаме.
Многократните опити за контакт не доведоха до нищо.
Лекарката Бианка Витшел прекарва почти година и половина в подземието на коронавируса в рамките на ваксинационния режим.
"Не бях наясно с никаква вина.
Събрах всички сертификати грижливо в папки, защото си мислех, че правя нещо добро тук.
Мога спокойно да кажа, че лично съм се срещал с всички пациенти, на които съм издал удостоверение, или съм
знаел, че тези пациенти съществуват и че имат оплаквания.
Така че до момента, в който това търсене внезапно нахлу като засада, всъщност бях сигурен, че няма да ми се случи.
А след това се появи 16 декември 2020 г.
По това време си бях вкъщи, защото няколко седмици по-рано си бях счупил прешлен при падане.
Не можех да работя в продължение на осем седмици и трябваше да ходя с патерици и корсет.
Беше малко след осем, когато съпругата ми изведнъж каза: "Но към нас се движат толкова много полицейски коли.
Какво се случва? Все още бях в леглото и после станах.
Тогава те дойдоха: Имаме заповед за обиск и трябва да претърсим цялата къща.
Просто си помислих, моля те, какво? Да, заради сертификатите ти за маска.
Какво правите в моята практика, в моята къща? В практиката ми може би, но защо я търсите? Има и други начини да се изясни това.
Да, те имат заповед, трябва да прегледат всичко.
След това тези десет души претърсиха всички стаи, взеха лаптопи, мобилни телефони, дори от съпругата ми - дъщеря ми все още беше
тук - претърсиха стаите на децата, отвориха всички шкафове, нощни шкафчета, какво има там, какво общо има това със сертификатите?
Цялата работа отне четири часа, а в същото време в кабинета се извършваше обиск - моята помощничка ми се обади, тя работеше
тук административна работа - при който моята помощничка беше нападната от старшия полицай, който водеше разследването:
Трябва да свидетелствате, че шефът ви е престъпник.
След това го записваме в съда, дума по дума.
Така че имаше такива предразсъдъци, тя беше уплашена и наистина имаше големи проблеми след това.
Бяхме също така, ами аз бях като разтърсена, мислех си, че няма такова нещо и се чувстваш като
изнасилена, пребита и си напълно изтощена след това.
Децата са особено засегнати и те също са имали масови оплаквания.
Те вече не можеха да се концентрират. Имали са гадене, главоболие.
Някои от тях припаднаха в училище под маската и тук, в моята практика, съм имал много, много родители, които са ми разказвали
това със сълзи, включително деца, които са плакали, и е съвсем ясно, че като лекар трябва
да действам и да дам на тези хора сертификат.
Особено тъжен пример, много тъжни примери за пациенти, беше този на младо момиче, което се представи с майка си
през ноември 2020 г., от Баварската гора, и момичето реагира масивно на маската, с гадене,
Имаше главоболие, беше загубила апетит и майката ме помоли - детето също присъстваше - да издам такова удостоверение.
Направих го, разбира се, и шест месеца по-късно, на 6 май 2021 г., те ще се върнат.
Мисля си: имаш ли нужда от още един сертификат?
Да, нуждаем се от него. Скоро ни предстои празник на причастието и бихме искали да разполагаме с валидно в момента удостоверение.
Церемонията по причастяването беше на 9 май. Доколкото знам, това е било на 9 май, а на следващия понеделник майката ми се обади и
ми разказа ужасни неща и каза: "Представете си, седим в църквата с нашите роднини, нашето момиче много се радва на това причастие,
свещеникът влиза с олтарните служители и изведнъж спира литургията, защото открива, че това момиче на първия ред или на
пейката не носи маска, извиква майката на момичето в сакристията, прекъсва литургията - всички чакат, всички гледат
това момиче - и след това казва: Да, имате ли сертификат?
И тогава вижда, че удостоверението е от Вайкъл: "Да, това е лекарят с маската, това не е възможно, нека дойде полицията,
мисля, че всичко това доведе до закъснение от над 30 минути."
"Полицаите ме попитаха: Може ли дъщеря ви да носи маска или не? И аз казах: Не.
- Начинът, по който свещеникът реагира, беше пресилен и ужасен и това провали причастието."
"Намирам го за неописуемо несимпатично от страна на пастор, който всъщност трябва да се грижи за благосъстоянието на хората."
"Дойдоха в 6 часа сутринта и почти разбиха входната ви врата.
Разбира се, шумът ви кара да слезете долу и да видите какво става.
И тогава просто поставих крака си пред вратата и я отворих.
Казах: Да, полиция, сега вие ли сте руската мафия, която е взела назаем униформата от нашето кабаре?
Първо искам да видя личната ви карта и заповедта за обиск. Не, отворете вратата сега!
Тогава казвам: Не, първо искам да видя заповедта за обиск.
Не, ти отвори вратата сега! А натискът върху вратата продължаваше да се увеличава.
Навън имаше двуметров кабинет, тежко въоръжен, голям арсенал от хора.
И, да, и те малко или много ме натикаха в чакалнята.
Искаха да ме принудят да нося маска в дома си, затова казах, че определено няма да нося маска в дома си.
Да, все пак мисля, че това е прекалено.
А след това ме задържаха в чакалнята.
Както казах, трябваше да се обадя на адвокат, направих грешка, защото държах телефона си в
ръка и казах, че ще се обадя на адвоката си сега.
Не, няма да се обаждате на никого! Той видя, че нося мобилния си телефон в задния джоб на панталона си.
А после ми отнеха и това.
Взеха два мобилни телефона, два лаптопа, твърди дискове, данъчни досиета, да, дори взеха писма на пациенти от
личния ми апартамент на горния етаж, които лежаха на бюрото.
Да, дори са проникнали в апартамент под наем на горния етаж.
Те претърсили плевнята и гаражите.
Наистина трябва да си го дадете. Какво търсят те? Какво търсят?
Така че нямаше да се изненадам, ако бяха намерили детско порно някъде в гаража ми, не знам как, или торба с
кокаин в плевнята ми, за да ме арестуват по някакъв начин.
Не знам, не знам. Така че наистина се чувствате като сериозен терорист.
И това вече започва да се отразява.
Благодаря на Бога, че бях сама тази сутрин, защото не мисля, че синът ми щеше да оцелее толкова лесно.
И най-вече какво в крайна сметка ще направи пресата.
Те публикуват във вестника снимка, на която се вижда дълга опашка от полицаи със сини кофи.
Да, и са иззети много доказателства.
Те оставиха тук бъркотия, беше наистина невероятно.
И да, какво остава, когато те си тръгнат?
Седях тук и треперех, да, а пациентите ми идваха и това напрежение също - разплаках се, защото
наистина се чувстваш като... дори не можеш да го опишеш."
Работата на Хайнрих Хабиг също е неописуема.
Неканеното посещение на прокуратурата завършва със задържане.
"От това, което чух в онзи ден, прокуратурата ме обвини, че съм издал неправилни сертификати за ваксинация или съм инжектирал
готварска сол вместо ваксина, например, и то при 6000 пациенти.
Някъде в 10 часа сутринта - нормален работен ден - вратата се отвори и прокуратурата в Бохум просто влезе.
Помислих си: какво съм направил погрешно?
Всичко трябваше да се отвори, да се прегледа, да се съберат всички документи, някои от партидите за ваксинация,
кофите за боклук, кофите за хартиени отпадъци, в които можеше да има подозрения, спринцовки и т.н., всичко беше събрано.
Хората, които идваха от моята практика, ги вземаха със себе си, когато идваха при мен и казваха:
Ако имате ваксинационна карта, елате с нас, ще направим кръвен тест! А някои искаха
адвоката си, който не беше упълномощен и т.н.
Искаха да намерят много пари, но не намериха, защото твърдяха, че пациентите са ми плащали ужасяващи суми за карти за ваксинация,
което прокуратурата вече не можеше да поддържа в искането си за съдебно решение поради показанията на свидетелите.
И тогава прокурорът изведнъж каза на съпругата ми: "О, току-що си помислих, ще докладвам и за теб, ще те разследвам.
Просто от нищото. Как й хрумна това?
Е, а после казаха: "Сега ще влезем в апартамента ти, кажи ми къде е апартаментът, иначе ще разбием вратата".
А след това потърсиха каквото и да е в нашата къща.
Предполагам, че щяха да продължат да го правят и сега, вероятно щяха да претърсват дома ми на
всеки няколко дни с едно или друго обвинение.
След това се преместихме в самостоятелна сграда, собственост на брата на съпругата ми, който ни предложи имот
в Дортмунд, така че се преместихме, настанихме се и оттам всеки ден провеждахме практиката.
С други думи, продадох вещите, имам хора... рафтове, маси, столове, всичко, което малко или много имаш в
практиката и което не можеш да сложиш някъде толкова бързо.
След това прокуратурата ме обвини, че умишлено съм продал вещите на по-ниска цена, защото трябваше
бързо да спечеля пари, за да финансирам бягството си.
Така че сега най-накрая имаха причина.
Така че трябва да си представите, че сутринта ви казват, че днес ще има посещение, след това ви взимат в 7,30 ч.,
водят ви в една такава стая, да, и тази жена вече ви чака там.
Но сега не ви вдигат в 8.00 ч., в 9.00 ч., в 10.00 ч., в 11.00 ч., никой не ви казва.
И тогава казвам: Защо, какво ще кажете за посещението?
Не знаем, трябва да се обадим на портала, но и те не знаят нищо.
Така че през цялото време ви водят за носа.
Да, винаги ми казваха, че съм там безплатно, но не получавах разрешение, после внуците искаха да ме посетят, но и
това не беше разрешено, и така нататък, и така нататък.
Така че... да, беше саботиран."
Този саботаж и несигурност са непоносими за Фатима Хабиг.
"Беше наистина лошо. Не можете да си представите, че е толкова лошо.
Съпругът ми някак си ми беше отнет, никога не сме били разделени, винаги сме работили заедно,
всичко сме правили заедно, и изведнъж го нямаше.
Дори не ми беше позволено да се сбогувам с него, когато го взеха."
"Първата демонстрация, която беше организирана от съпругата ми, да, не я забелязах.
Навън имаше огромна демонстрация с барабанисти и знамена.
Да, и много хора също имаха тениски с надпис "Свобода за Хайнрих", те също дойдоха в съда с тези тениски с надпис
"Свобода за Хайнрих", което, разбира се, не се хареса на съдията.
И тогава те изпяха песни за свободата, да, и да, това беше впечатляващо.
Това беше страхотен сигнал отвън. Да, знаех, че не са ме забравили. Това беше страхотно.
И тогава дойде един съдия, спомням си, че беше г-н Йълмаз, турски съдия, който изведнъж каза: "Вещите ви вече са готови.
Така че сега знаех, че ако нещата са готови в камерата, тогава освобождаването изглежда е предстоящо.
И тогава ме пуснаха навън.
Всички бяха там. Деца, братовчеди, всички приятели, адвокати, напълно непознати хора, някои от други градове.
Това беше още един важен момент."
"Но се чуха и горчиво гневни гласове от населението.
Обиди, обвинения и дори смъртни заплахи.
Д-р Кюлкен, вие сте по същество дребен Ханс Вурст, по-точно убиец, като подстрекавате глупави, манипулируеми хора с фанатичните си,
изпълнени с агресия речи, за да подтикнете последователите си да се въздържат от предприемане на смислени мерки за овладяване
на пандемията (в скоби, знаете ли изобщо какво е пандемия?)."
И така, това се случи с всички. Те са получили смъртни заплахи.
След това криминалната полиция разгледа по-отблизо някои от тях, тъй като това беше малко странна заплаха за убийство.
"Това беше една от причините да напуснем, защото получавахме смъртни заплахи срещу семейството.
Не срещу мен, а срещу семейството. Те извършиха покушение срещу мен.
Изведнъж автомобилът съобщи, че е спаднало налягането в предната дясна гума.
Веднага спрях надясно и въздухът излезе за рекордно кратко време.
След това накарах някого да закара колата в сервиза, той свали гумите и каза, че са пробити.
Не се е случило така. Имам и снимки от него.
Те казват, че случаят определено е такъв, че никога не са виждали подобно нещо.
Определено е направено с бормашина, така че ако сте достатъчно бързи на магистралата, да се спука."
И това бягство е трудно за д-р Мехтилд Шифман да понесе и днес.
"Липсва ми улицата, на която живеехме.
Това е домът. Това е нещо като изкореняване."
"В районния съд бях осъден на две години и девет месеца затвор без пробация.
А прокуратурата първо обжалва, защото присъдата е била твърде мека.
Така че в началото на процеса, т.е. при обжалването, те искаха три години плюс, а след това увеличиха искането си
на четири години затвор без, т.е. четири години затвор."
"Изслушванията продължиха 30 дни, това е много.
На втория ден от делото ми предложиха споразумение: признаване на вина за 100 фалшиви здравни сертификата.
След това много висока глоба с максимален размер от 720 дневни ставки, което би съответствало на 72 000 евро при 100 евро.
И разбира се, това в крайна сметка води до отнемане на лиценза за упражняване на професията."
"Да, решението на съда, разбира се, беше фарс.
Така че в крайна сметка всичко беше предварително обсъдено между прокурора, съдията и моя адвокат.
Присъдата беше съгласувана и в крайна сметка - а точно това се случи - тя беше 14 месеца условно с
тригодишен изпитателен срок и глоба от 1000 евро.
Това означава, че са повдигнати общо пет обвинения.
Така че две обвинения заради здравните сертификати, едно обвинение за подбуждане към омраза,
обида на държавен служител и клевета срещу колегата.
Затова две обвинения бяха оттеглени.
Също така ме увериха, че след изтърпяване на присъдата ще мога да напусна Германия условно, че ще мога да се върна в Мексико."
"Разбира се, това беше празник за журналистите, нали?
Разбира се, след това журналистите можеха да пишат отново и отново в продължение на 15 месеца, когато кажех нещо или по някакъв
начин станах прекалено забележим в публичното пространство:
Да, доктор Биндер, той е този познат, луд, срещу когото се води наказателно производство."
"На 22 юни прокуратурата ми изпрати обвинителния акт.
В същото време е публикувано съобщение за пресата с имената:
Срещу д-р Валтер Вебер от Винтерхуде е повдигнато обвинение.
И в продължение на цял ден моят образ беше показван в метрото.
През Средновековието това се е наричало "набиване на кол"."
"Разбира се, BGH трябва да се справи с почти 1000 страници ревизия, написана от адвоката.
С други думи, съдиите от Федералния съд трябва да се справят с това и след това да напишат съответното изложение на мотивите.
И това може да се отрази по един или друг начин.
Виждал съм и хора в следствения арест, които са чакали една година за обжалване."
"Един съдия, също хардлайнер, който все още не го осъзнаваше, не приемаше никакви аргументи,
след което ми наложи 200 дневни ставки от 100 евро.
Така че, разбира се, имам криминално досие. Това са 20 000 евро.
И ние обжалвахме това отново, за пореден път, и твърдяхме преди всичко, от една страна, че научните факти не
съществуват, но и че този параграф 278 изобщо не е подходящ и че всъщност е нарушение на закона.
И сега това на практика отново се отхвърля, замита се под килима, като се знае, че сегашното
положение на РКИ, досиетата на РКИ, нямат значение.
Присъдата вече е окончателна и изглежда, че съм осъден престъпник."
"Най-голямото наказание е, че сме заплашени от присъди затвор между три и пет години.
Те все още са надвиснали над мен като Дамоклев меч.
А професионалната забрана, която беше наложена на лекарите - тригодишна забрана и глоба от 10 000 евро - е
нищожна сума в моя случай, защото от три години съм в отпуск по болест и не мога да работя.
След това нападение станах неработоспособен.
Въпреки това сметките ми все още са запорирани с безумни суми, докато производството не приключи.
Една банка прекрати договора ми и всички мои сметки бяха блокирани за 15 месеца. Това беше болезнено."
"Искат да ме лишат от професорската ми титла, но това все още не се е случило, защото първо
трябваше да бъда осъден като бунтар и антисемит.
За щастие, това не се случи.
Самата Главна прокуратура е подала жалба срещу това решение на окръжния съдия.
В това отношение сега нещата започват отначало."
Смелите лекари не успяха да вземат участие в пандемията от корона.
Нейната съвест и лекарският й дълг да се грижи за пациентите си не биха позволили това.
"Това беше просто лудост и аз казах, че не мога да мълча за това."
Често последствията са презрение към семейството и маргинализация.
"По това време партньорът ми също ме напусна.
Преди това бях с него в продължение на 5 години и половина и той също каза: "Да, ти не се съгласяваш с това
и аз следвам мерките и не мога да бъда повече с теб".
Целият ми живот наистина се срина зад гърба ми.
Така че дори част от семейството ми първоначално се обърна срещу мен."
"Що се отнася до семейството ми, разбира се, съм много щастлив.
Съпругата ми и най-голямата ми дъщеря - да, оттук започват емоциите - много ме подкрепиха, а
други части на семейството не, както е навсякъде."
Но тези лични удари на съдбата не я карат да се съмнява в убежденията и действията си.
"Определено си заслужаваше. Определено си заслужаваше да поемем този риск, дори и за себе си."
Защото техните благодарни пациенти и поддръжници дадоха на вече затворените герои от Корона силата и подкрепата,
от които те отчаяно се нуждаеха в тези трудни моменти.
"Как се чувствахте в онези моменти, когато чухте хората там?"
"Това беше неописуемо... Беше страхотно.
Не можеш да разкажеш тази история..."
"Но ние ви казахме.
Използвахме тези 15 случая, за да покажем колко брутално системата отмъщава на онези, които не се подчиняват.
Документални филми като този са изключително важни в борбата срещу тази несправедливост.
Моля, продължавайте да подкрепяте нашата работа. Но днес става дума за героите на Корона.
Успях да посетя всички тези смели хора. Чух техните истории.
И това ме разтърси до дъното на душата ми, когато ги погледнах в очите и преживях и почувствах от първа
ръка какво е било сторено на тях и на семействата им.
Преследван, преследван, остракиран. Изправени пред социална и икономическа разруха.
Голяма част от тях вече не могат да бъдат използвани. Но ние можем да ги подкрепим сега.
Морално, като гарантираме, че те не са забравени, но и чрез финансова помощ.
Защото тези хора са изправени пред икономическа разруха.
Скъпи наказателни производства, замразени средства, забрани за професионална дейност.
Тези честни лекари сега не разполагат с нищо, защото тогава са дали всичко от себе си.
За техните пациенти, за нас и за нашите деца.
И сега искаме да бъдем там за тези хора.
От днес AUF1 събира дарения за тези лекари.
Дарете за тези, които рискуваха всичко и дадоха всичко за нас тогава.
Моля, дарете сега! Всеки принос е от значение. Благодаря ви!"