"Tämä on kaikkien aikojen suurin lääketieteellinen rikos. Ennennäkemättömän suuri humanitaarinen katastrofi."
"Kukaan ei anna sitä sinulle anteeksi."
"Poistukaa välittömästi tältä alueelta!"
"Me olemme kansa! Me olemme kansa!"
"Onko sinulla naamari mukanasi? Laittakaa se päähänne, muuten poistukaa aukiolta!"
"Rokotuksilla ei ole juurikaan sivuvaikutuksia."
"Minun naapurustossani yhdeksän ihmistä kuoli yhden päivän aikana sen jälkeen, kun heidät oli rokotettu asuntolassamme."
"Lääkärit, jotka rokottavat nyt, joutuvat kaikki vastaamaan teoistaan. Ja viimeistään Jumalan edessä."
"Meillä ei ole tappajavirusta täällä.
Meillä ei ole täällä lääketieteellistä pandemiaa, vaan rikollista pandemiaa."
"Tällä hetkellä koemme todella rokottamattomien tyranniaa." "Rokottamattomien tyrannia on jo alkanut."
"Ryhtykää nyt todella johdonmukaisiin toimiin näitä koronaviruksen kieltäjiä ja rokotusten vastustajia vastaan."
"Meillä on demokratia puolustettavana."
"Coronan aikakauden kauhut. Joillekin ne ovat syviä, toisille ne näyttävät olevan ohi.
Mutta niille lääkäreille, jotka rohkeasti vastustivat naamioiden ja rokotusten aikakaudella pelastaakseen ja
suojellakseen ihmisiä, tämä ei ole vielä läheskään ohi.
Päinvastoin, poissa julkisuudesta, kostonhimoinen, armoton ja ylivoimainen järjestelmä
jahtaa, jahtaa ja hyljeksii heitä edelleen.
Järjestelmä, joka ei anna anteeksi sitä tosiasiaa, että koronavalheiden vastustaminen oli suurelta osin
näiden lääkäreiden ansiota, kunnes me kaikki yhdessä pystyimme torjumaan hyökkäyksen ihmiskuntaa vastaan.
Jos globalistihallinnon seuraava hyökkäys ihmisiä vastaan, joka muuttuu päivä päivältä hyökkäävämmäksi, jos tämä
seuraava hyökkäys tapahtuu terveydenhuollon kautta, toisinajattelijat ovat halutun maailmanhallituksen tiellä.
Erityisen tiellä ovat lääkärit, jotka eivät noudata politiikan, armeijan ja lääketeollisuuden käskyjä vaan haluavat
pysyä potilaiden suojakilpenä Hippokrateen valan mukaisesti.
Ja siksi sankarilääkärimme on nyt tuhottava hiljaa ja poissa julkisuudesta.
Tiedotusvälineet vaikenevat, ja näitä rohkeita ihmisiä rangaistaan, heidät tuhotaan
taloudellisesti ja sosiaalisesti ja sitten heidät unohdetaan.
Mutta emme ole unohtaneet heitä.
Vierailimme viidentoista tällaisen rohkean ihmisen luona kaikkien niiden muiden puolesta, jotka
eivät tehneet yhteistyötä koronavirushallinnon kanssa.
Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä ja jopa Tansaniassa.
Koska maailman on saatava tietää rohkeiden lääkäreiden kohtalosta.
Näytämme, miten järjestelmä ahdistelee, kiusaa ja vainoaa näitä hiljaisia sankareita tänäkin päivänä."
"Kahden viikon kuluessa rokotusten aloittamisesta kodeissa raportoitiin kuolemantapauksia.
Kyllä, se oli tammikuussa 2021, ja minä itkin. Voi luoja, kyllä.
Tiesin, etten voisi tehdä virhettä.
Mutta en aavistanut, että tilanne pahenisi näin nopeasti.
Nimeni on Sucharit Bhakdi. Olen erikoistunut mikrobiologiaan ja tartuntatautien epidemiologiaan."
"Kun tämä alkoi, tiesin jo vuosi etukäteen, että jotain tällaista oli tulossa.
[Nimeni on Heinrich Habig. Olen yleislääkäri, luonnonlääketieteen, akupunktion ja manuaalisen terapian lääkäri."
"Tajusin itse asiassa melko varhain, että kyse ei ollut väestön terveydestä, vaan että taustalla oli tarkoitus ja että tähän
tarkoitukseen kuului myös tiettyjen, sanoisinko, harhakuvien toteuttaminen väestössä sekä viholliskuvien luominen.
[Nimeni on Thomas Külken. Olen yleislääkäri ja olen erikoistunut antroposofiseen lääketieteeseen."
"Lehdistö esitti sen tappajavirtana. Aluksi oli siis oltava varovainen.
En olisi voinut tietää paremmin.
Saatoin vain epäillä, että jokin oli vialla, koska minulla oli infektiologian ja epidemiologian
koulutus sekä Ehrengut-rokotuskurssi, jota pidän edelleen kunniakseni Hampurissa.
Tunnen velvollisuudekseni potilaita kohtaan. Hippokrates itse määritteli tätä koskevat suuntaviivat.
Enkä voi hyvin kuvitella, että vuonna 2020 WHO:n vaikutuksesta tämä vala, tämä vala, joka koskee
lääkärin sitoutumista potilaisiin, voidaan yhtäkkiä rikkoa.
Nimeni on Gerald Kienecker. Olen silmätautien erikoislääkäri.
Minulla on lisäkoulutusta patologiasta, sisätaudeista ja tehohoidosta."
"60 prosenttia lääkäreistä oli vakuuttunut siitä, että toimenpiteet olivat oikeita.
Pystyin siis katsomaan kollegoitani ja ajattelin itsekseni, miksi niin monet ihmiset osallistuvat.
[Nimeni on tohtori Walter Weber.
Olen Hampurissa toimiva sisätautilääkäri, joka on erikoistunut psykosomaattiseen lääketieteeseen ja syövän
hoitoon, ja olen ollut rekisteröity lääkäri 53 vuotta."
"Minulle oli alusta alkaen selvää, että naamari on terveysriski, koska olin saanut klinikalla kokemuksia kollegoistani,
jotka joskus romahtivat hengittäessään uudelleen naamarin alla.
Edes vuonna 2020, pandemian alkaessa, ei ollut mitään näyttöä siitä, että naamarit
suojaisivat millään tavalla virustautia vastaan.
Nimeni on Wolfgang Urmetzer, olen anestesiologian erikoislääkäri, ja minulla on akupunktuurin, luontaislääketieteen
ja perinteisen kiinalaisen lääketieteen lisäpätevyys."
"Se toimi vain siksi, että ihmiset olivat niin massapsykoosissa.
Koska tiedotusvälineet yksinkertaisesti menivät sen mukana. Se ei olisi toiminut ilman mediaa.
Ilman tätä... tätä pommitusta, ilman kaikkea tätä... jopa lääketieteellisissä lehdissä,
erikoislehdissä, mitä roskaa he ovat kirjoittaneet!
Siihen ei olisi ollut varaa viisi vuotta aiemmin. Kaikki olisivat kysyneet, onko sinulla vielä sitä?
"Alussa sain paljon.... Sain uskomattoman paljon sähköpostiviestejä vastauksena näihin ensimmäisiin videoihin,
joissa ihmiset kiittelivät minua siitä, että sain heidät ulos pelostaan, ja kertoivat minulle, miten tärkeää se oli, mitä tein.
Ja siellä oli paljon videoita, joissa sanottiin, että saatat olla rohkea.
Ja minä sanoin, miksi olen rohkea? Olen vain korva- ja korvalääkärin erikoislääkäri.
Korvatulehduksen erikoislääkäri on flunssan asiantuntija, koska se on meidän ammattimme.
Ja me tiedämme kaiken koronaviruksista. Joten tässä suhteessa olen muodostanut mielipiteeni.
Yritän rauhoitella ihmisiä, olen ensiapulääkäri, eikä minun tarvitse olla rohkea tehdäkseni niin.
Nimeni on tohtori Bodo Schiffmann, korva-, nenä- ja kurkkutautien sekä ensihoidon erikoislääkäri."
"Olen aina ollut kriittinen ihminen.
Jos siis jotain sanellaan ylhäältä päin ilman perusteluja, minun on vaikea sopeutua siihen, enkä tee sitä periaatteesta.
Ja tiedän aina, että jos jotakin myydään pelolla ja paniikilla ilman todellisia perusteluja, jokin on vialla.
Nimeni on Ronald Weikl.
Olen gynekologi ja yleislääkäri, joka on erikoistunut luontaislääketieteeseen, sekä MWGFD:n (Society of
Physicians and Scientists for Health, Freedom and Democracy) toinen perustaja ja varapuheenjohtaja."
"Meidät siis paneteltiin ja kriminalisoitiin yhdellä kertaa, ja se johti siihen pisteeseen, että meitä lääkäreitä
kohdeltiin yksinkertaisesti kuin vakavia terroristeja.
Se, jossa etuovet räjäytettiin auki ja lääkärit heitettiin lattialle ja sidottiin
käsiraudoilla selkänsä taakse lastensa nähden.
Niin, juuri siitä on kyse, koska minun pitäisi olla antanut vääriä terveystodistuksia rikoslain
278 pykälän tai mikä sen nimi onkaan, nojalla.
Nimeni on Rolf Kron, olen yleislääkäri ja homeopaatti."
"Yritin ilmoittaa poliitikoille, toimittajille ja lääkärikollegoilleni välittömästi kaikista näistä virheistä
tässä Corona-kertomuksessa, enkä koskaan saanut vastausta.
Ei edes vastausta tyyliin: "Thomas, olet hullu" tai jotain sellaista, ei vain mitään vastausta.
Se oli hyvin pelottavaa.
Ja sitten tajuan, että pidätykseeni osallistui kaksi asianajajaa, sekä herjaaja että Aargaun kantonin pormestari, eli asianajajat,
jotka luulivat tietävänsä koronaviruksesta enemmän kuin minä, joka olen tohtoriksi väitellyt immunologiasta ja virologiasta.
Tarkoitan, että se tavallaan kertoo kaiken, eikö niin?
Siksi koko juttu antoi minulle todella paljon energiaa.
En aio antaa kahden mahtipontisen maallikon, joilla ei ole aavistustakaan siitä, mistä he
puhuvat ja mistä Coronassa on kyse, lannistaa minua.
En ole sellainen ihminen, jonka täytyy olla oikeassa. He istuvat parlamenteissa ja niin edelleen.
Mutta jos olen oikeassa, puolustan oikeuksiani.
Ja ennen kaikkea kyse oli väestöstä, väestön tiedottamisesta.
Eikä kyse ollut vain vähäpätöisestä asiasta, vaan kyse oli elämästä ja kuolemasta.
Nimeni on Thomas Binder, olen kardiologi ja sisätautilääkäri ja olen väitellyt immunologiasta ja virologiasta."
"Kaikki oli järjetöntä, mukaan lukien vanhusten lukitseminen vanhainkoteihin ja se, ettei sinne enää päästetä vierailijoita ja
annetaan heidän kuolla yksinäisinä ja yksinäisinä ilman vierailijoita ja ennen kaikkea lasten vahingoittaminen ja
kuukausien lukitus, päiväkotien ja koulujen sulkeminen.
Olen hoitanut ja kokenut niin monia lapsia, jotka masentuivat vakavasti tänä aikana, jotka todella näkivät painajaisia, joilla
oli unihäiriöitä, joille kehittyi syömishäiriöitä, jotka joko söivät paljon tai eivät syöneet lainkaan, jotka viettivät
ikuisuuksia pelaten kännykällä, tietokoneella tai pelikonsolilla.
He sanoivat, etteivät he enää halunneet elää, koska joillekin lapsille nämä toimenpiteet olivat puolet heidän elämästään.
Se oli aivan hullua, ja sanoin, etten voi vaieta siitä.
Nimeni on tohtori Carola Javid-Kistel, olen homeopatian lääkäri."
"Huomasin, että vastaanottoni oli yhtäkkiä tyhjä, kun pandemia iski, ja kantonaalinen sairaala, jossa minun oli tuolloin
suoritettava päivystyspalveluni, oli yhtäkkiä täysin tyhjä.
Sairaala oli tyhjä, meidät lähetettiin kotiin, emme saaneet edes tulla päivystämään, koska se olisi maksanut kantonisairaalalle
rahaa, enkä ymmärrä lääkärikollegoitani lainkaan.
Vuorossa on 70 muuta yleislääkärikollegaa, ja vain viisi heistä uskalsi allekirjoittaa kirjeen,
jonka kirjoitin tuolloin Sveitsin terveysministerille.
Kymmenen ihmistä sanoi, että olin hullu ja että se, mitä tein, oli vaarallista, ja se johti siihen, että päätin liittyä
vastarintaliikkeeseen siinä mielessä, että sanoin, etten aio osallistua ja että lääkärin työni oli korottaa ääntäni.
Nimeni on Andreas Heisler, olen yleislääketieteen ja sisätautien erikoislääkäri ja olen toiminut
yleislääkärinä omassa vastaanotossani 20 vuotta."
"Alkoi todellinen metsästys lääkäreitä vastaan, jotka kieltäytyivät antamasta periksi.
Näin oli alun perin etsintä täällä yksinkertaisesti fiktiivisen syytöksen nojalla: todistusten antaminen ilman tutkimusta.
Sitten he katsoivat täällä olevia asiakirjoja ja huomasivat, että ne kaikki olivat täällä ja että lausunnot oli dokumentoitu.
Potilaita, jotka olivat täällä ja joilla oli minun antamani todistus, kuulusteltiin myös jälkikäteen siitä, olivatko he
vastaanotolla, miksi he olivat vastaanotolla ja miksi he eivät pyytäneet todistusta
perhelääkäriltään, vaan kauempana Staufenissa.
He siis todella pääsivät asian ytimeen, ja tiedän epäsuorasti poliisin kautta, että tämän
tutkimuksen jälkeen syytteestä pitäisi itse asiassa luopua.
Ja sitten opettaja, joka tarkastaa koulunsa oppilaiden ja kollegoiden todistukset, ilmoitti minusta.
Ja hän vain väitti poliisille nähneensä todistukset, mutta näiden todistusten omistajat eivät olleet lainkaan sairaita.
On todellakin sanottava, että tämä oikeuskäsittely oli kaikin puolin absurdi, aina siihen asti, että tuomari
oli niin puolueellinen ja paniikissa viruksen suhteen.
Meidän piti - vaikka naamarit eivät olleet enää pakollisia oikeussalissa, koko oikeussalissa - FFP2-naamarit ja todisteet
oli pyydetty erityisesti tätä oikeudenkäyntiä varten, ja siellä oli jatkuva ilmanvaihto, ja kun sanoin jotain, joka suututti
hänet, hän aina desinfioi kätensä ja ... joten se oli outoa."
"Olimme periaatteessa jo valmistelleet kansioita, joissa oli naamiotodistuksia, eli tietoja potilaista, jotka tulivat vain
naamiotodistusten vuoksi, tällaista tilannetta varten, mutta olimme silti yllättyneitä siitä, että tämä
ratsia tehtiin suhteellisen myöhäisessä vaiheessa.
Tämä tarkoittaa tietysti myös sitä, että sinulla on varmasti muutama uneton yö, kunnes olet jossain määrin sinut tilanteen
kanssa, ja sitten tiedät, että jotain on tulossa, että tutkimuksia tehdään ja että joudut
varautumaan rikosoikeudellisiin menettelyihin."
"Minulle on soiteltu, herra Kienecker, pitäisikö minun ottaa rokote?
Huusin puhelimeen: Ei!
Ei, jolla on seurauksia. Johtaja tuli ja käänsi kaiken päälaelleen.
Myös Kieneckerin kumppani Claudia Schöne joutui kokemaan kauheita asioita.
Tuomari ei ollut antanut lupaa kotietsintään tai tunkeutumiseen, työhuoneeseeni kohdistuneeseen ratsiaan, lainkaan.
Kysyin jokaiselta järjestyksenvalvojalta, joita oli neljä, sekä poliiseilta oikeuden määräyksestä.
He kaikki kieltäytyivät antamasta nimeään tai näyttämästä henkilöllisyystodistustaan.
He tiesivät siis ennen kaikkea, että he tekivät jotain väärin.
Lopulta yhden heistä, joka paljasti asian, tunnustus tuli julki, ja hän sanoi, että he olivat tulleet
terveysosaston johtajan puolesta tarkistamaan asioita.
Jokainen, joka tuntee tällaisten autoritaaristen järjestelmien iskulauseet, tietää, mitä se tarkoittaa.
Se tarkoittaa aggressiivisuutta, se tarkoittaa väkivaltaistumista, se tarkoittaa hyvin jyrkkää toimintaa.
Kaikki ihmiset etsivät sinua jatkuvasti lähestymällä, joten he etsivät aina jonkinlaista fyysistä kontaktia.
Se tarkoittaa, että sinun pitäisi taistella vastaan. Niinkö? Näin. Se oli puhdas provokaatio.
He etsivät syytä taisteluun. Sitten yhtäkkiä kuulin avunhuudon, Gerald, Gerald, niin?
Ja sitten katsoin neuvolahuoneen takaosassa olevasta luukusta ja näin mustan, valtavan hahmon juoksevan
Claudian perässä nyrkki koholla, nyrkki koholla lyöntiä varten.
Olkaa hyvä ja pysykää poissa!
Haloo? Gerald? Haloo, Gerald? Tämä on järjestyksenvalvontatoimisto.
Ole kiltti ja lähde, äläkä sitten koske minuun! Menkää pois! Menkää pois!
Mene pois! Sinulla ei ole oikeutta jäädä tänne! Häivy täältä!"
"No, verrattuna siihen, mitä olen kuullut kollegoilta, olin onnekas talon etsinnän suhteen.
Ei ollut mustia miehiä, ei ollut väkivaltaa, ei ollut, kuten yleensä kuulee, tuhoutuneita asuntoja tai
tuhoutuneita tavaroita, ei ollut mitään sellaista.
Mutta minulla oli toinenkin tilanne, joka oli yksinkertaisesti uskomaton, uskomaton ja lopulta perverssi.
Poliisi soitti ovikelloa kuudelta aamulla, eikä kukaan vastannut, koska en kuullut kelloa, ja meillä on
leijona, jolla on rengas takana, ja he paukuttivat sitä.
Heräsin siitä, ja sitten näin ympäri kiinteistöä, en tiedä, kymmenen tai kaksitoista poliisia valonheittimien kanssa,
Rakennus oli niin sanotusti piiritetty, ja sitten neljä tai viisi heistä onnistui juuri ja juuri pääsemään sisään,
He halusivat ottaa minut todistajaksi erästä potilasta vastaan nostetussa jutussa, koska hän oli
käyttänyt naamiota Nürnbergissä, se oli taustana.
Se oli menettely keskipäivällä, aikaa ilman loppua, olisin ajanut, näytin heille, tässä ovat
asiakirjat, tässä on laukkuni, kaikki on pakattu, ajan itse.
Ei, he veivät minut mukanaan.
Tyttäreni laitettiin nukkumaan, hän oli yhä sängyssä ja nukkui, kaikki oli pimeää, ja hänen
kasvoihinsa paistoi valonheitin eli taskulamppu.
Nämä ovat yksinkertaisesti traumatisointeja, jotka ovat mielestäni järjestelmällisiä.
Niitä on siis todella ohjeistettu, koska siinä ei ole mitään järkeä.
Sitten he ajoivat minut, kaksi poliisia, minibussissa Nürnbergiin, mikä ei ole mikään
ylellisyys, matkustaa sellaisessa, kaltereiden takana.
Sitten olin Nürnbergin käräjäoikeuden maanalaisessa sellissä vielä tunnin tai kaksi, koska, kuten
sanoin, oli liian aikaista, aivan liian aikaista.
Sekin oli kokemus, eli olet holvissa, siinä on sellainen tärinä kuin olisit syvällä tyrmässä, ja sitten jossain
vaiheessa poliisi vei minut sieltä ulos ja johdatti minut suoraan oikeudenkäyntiin, vain todistajanlausuntona.
Se on siis yksinkertaisesti lain ja järjestyksen yläpuolella."
"Sveitsissä tohtori Binderin kimppuun käytiin myös hyvin erikoisella tavalla.
Tekosyy tähän oli enemmän kuin kummallinen.
Kyllä, minua ei ensisijaisesti vainonnut viranomainen tai valtio, mutta eräs hyvin tuntemani herjaaja esitti
väitteitä, joiden mukaan uhkailisin, olisin aseistettu ja minulla olisi psykiatrinen tausta.
Sitten ilmoitimme asiasta Aargaun kantonin poliisipäällikölle, joka käynnisti tämän mielettömän
operaation, johon osallistui yhteensä 60 poliisia.
Se tapahtui 12. maaliskuuta 2020, kun halusin lähteä lomalle viikoksi.
Ja juuri ennen kuin olin lopettanut, noin puoli yhdentoista maissa, olin lopettanut, ja pian kymmenen
jälkeen halusin hakea espresson tuosta pienestä keittiöstä.
Ja sitten kävelin juuri etuoven ohi, joka on tehty lasista.
Sitten näin poliiseja ulko-ovesta, ulkona käytävällä.
Ylös johtavissa portaissa oli noin viisi tai kymmenen, alas johtavissa portaissa noin viisi tai kymmenen,
ja todella kovat poliisit kirkkaine luotiliiveineen ja sotilaspoliisit osoittivat harjoitusovea.
Palasin välittömästi tietokoneeni ääreen ja lähetin Twitteriin twiitin tyyliin "Apua, poliisi on tulossa perääni.".
Tämä aiheutti melkoisen kohun sosiaalisessa mediassa.
Ja sitten pystyin myös soittamaan tyttärelleni, koska ajattelin itsekseni, kyllä, mitä minulle nyt tapahtuu?
Lopulta he ampuivat minut ja sanoivat, että se oli itsepuolustusta, joten haluan kertoa tietyille ihmisille,
mitä on tekeillä, koska tilanne oli silloin pelottava.
Sitten sain puhelun matkapuhelimeeni.
Se oli eräs nainen, hän sanoi, että kyllä, hei, teidän pitäisi tulla oven ulkopuolelle, harjoitusoven ulkopuolelle.
Kyllä, miksi minun pitäisi tulla ovelle? Kyllä, me kerromme sinulle sitten, hän sanoi.
Niin, ja sitten juoksin ulos kännykkä kädessäni, kännykkä vasemmassa kädessäni, ja avasin oven, ja hän
sanoi minulle: "Pidä kännykkä kädessäsi, jotta voin antaa sinulle ohjeita, avaa ovi nyt!".
Avasin oven: Astukaa ulos ja nostakaa kätenne ylös!
Minulla oli kännykkä vasemmassa kädessäni ja oikea käsi ylhäällä, sitten käänsin akselini uudelleen, jotta näkyisi, ettei minulla
ollut kymmentä Kalashnikovia, käsikranaatteja ja muuta sellaista mukanani, vaikka minulla ei ollut lainkaan
aseita, ei mitään merkkejä väkivallasta, sanottiin: Access!
Ja sitten noin kolme näistä kavereista hyppäsi päälleni, vetivät minut lattialle, pääni osui lattiaan, siinä oli pieni haava, ei
mitään vakavaa, mutta se vuoti aina hieman verta, ja sitten makasin vatsallani, ja he sitoivat käteni yhteen selkääni vasten
ja niin edelleen, on vaikea arvioida aikaa, mutta minulla on tunne, että muutaman minuutin kuluttua
sanoin, että hei kaverit, en voi enää hengittää.
Yhdysvalloissa oli kerran kuuluisa tapaus, jossa oli kyse värillisestä henkilöstä, ja kyllä, sain nousta seisomaan.
Sitten hissistä tuli ulos kaksi poliisia tavallisissa univormuissa, ja tunsin heidät.
Niin, Thomas, tule nyt alas, rauhoitu, niin katsotaan nyt ja niin edelleen.
Kun minut oli pidätetty tunnin kuluttua, he tajusivat, etten ollut rikkonut mitään lakia, joten minua ei voitu pidättää.
Mutta sitten luokseni lähetettiin lääkäri tarkistamaan, olinko oikeuskelpoinen, vaikka minua ei voitu vangita,
ja hän totesi minut itsetuhoiseksi ja mielisairaaksi.
Hän on keksinyt uuden diagnoosin, jota ei löydy ICD:stä.
Oletettu aseeni oli armeijan pistooli, mutta sitä säilytettiin kotona.
Liityin Sveitsin armeijaan vuonna 1980, tietysti minun oli pakko, sillä olin tuolloin lääketieteen opiskelijana
lääkintäjoukkojen jäsen, ja siellä aseistuksena ei ole rynnäkkökivääri vaan pistooli, joka oli henkilökohtainen ase.
Säilytin sitä myöhemmin yliluutnanttina, ja kun lähdin armeijasta 15 vuotta sitten, säilytin sitä kotona ilman ammuksia, ja
se on Sveitsissä täysin normaalia ja laillista; pääsääntöisesti henkilökohtainen ase säilytetään armeijan jälkeen.
Ja se oli ollut varastoituna tuossa 15 vuotta.
Kun minut pidätettiin, poliisi kysyi minulta tietenkin, missä on ase, missä on ase?
Millainen ase? Kyllä, sinulla on pistooli. Tarkoitatko armeijan pistooliani?
Kyllä, se on ollut kotona varastossa 15 vuotta.
Kerroin heille sitten missä, kerroin heille myös, mutta eivätkö he saa sitä nyt, jotenkin keskiyöllä?
Vaimoni on peloissaan, hän saa sydänkohtauksen, jos menette sisään nyt, hakekaa hänet huomenna.
He menivät silti vaimoni taloon yhdeltä yöllä, hän ei kuullut ovikelloa, joten he tulivat alakertaan avaimellani
ja hyökkäsivät hänen kimppuunsa sängyssä Rambo-mielessä.
Hän saattoi saada jopa aivohalvauksen sinä yönä, joten se oli todella raskasta, joten tämä
Rambo, on uskomatonta, mitä he tekivät siellä.
Ja sitten minut laitettiin ensin eristysselliin 36 tunniksi.
Kansankielessä se on kumihuone, kaikki on totta, paitsi että se ei ole kumia, vaan pelkkä eristysselli, ja sänky on
pelkkä patja, ja vessa ja pesuallas on suunniteltu niin, ettei voi hirttäytyä tai satuttaa itseään tai mitään sellaista.
Olin siellä 36 tuntia tietämättä, miksi olin siellä, näkemättä asianajajaa etukäteen, tarkoitan,
että kaikki oli todella laitonta, eikö ollutkin?
Ja sitten olin 36 tuntia yksin pääsiäisenä, enkö ollutkin?
Pääsiäispäivänä, sunnuntaina, makasin tuolla patjalla, enimmäkseen kävelemässä sängyn ympärillä, eikö niin?
Ensimmäiseksi otin patjan pois seinästä, jotta pystyin kävelemään sängyn ympäri.
Eihän kukaan voi maata sängyssä 36 tuntia? Ei ole tuolia, ei mitään.
Minulla oli tietysti paljon aikaa miettiä asiaa, ja kyllä, ajattelin sitä, joten mitä on tekeillä?
En taida tajuta sitä, vai tajuanko?"
Tohtori Bodo Schiffmann jätti kotimaansa tilanteen vuoksi ja asuu nyt perheensä kanssa Tansaniassa.
Aiemmin Saksassa hän oli joutunut kestämään useita ratsioita.
"Meille tehtiin kotietsintä yksityishuoneissamme ja harjoitustiloissamme, ja
sen jälkeen olimme todella järkyttyneitä.
Ja se tapahtui helmikuussa 2021.
Kotietsintöjeni päätarkoituksena on ilmoittaa naapureille ja pelotella heitä.
Ja asia on niin, että se aiheuttaa traumoja, koska minulle se on valtion suorittama
aseellinen ryöstö, koska he vievät sinulta asioita.
Olimme todella sellaisia, että kun postinkantaja ajoi paikalle tai jotain sellaista,
luulimme aina, että poliisi oli taas tulossa.
Joka tapauksessa he tulivat.
Teidän on kuviteltava, että kysymys oli siitä, oliko annettu muutama naamiotodistus, ja he halusivat takavarikoida
kaikki potilasasiakirjat, joissa oli 85 000 potilasta.
Ja sinun on tiedettävä, että ensimmäinen kotietsintä vastaanotolla johti siihen, että
syyttäjänvirasto lopetti virallisesti tapauksen käsittelyn.
Toisin sanoen hän katsoi todistuksia ja sanoi sitten, että kyllä, ne ovat perusteltuja, se on ok.
Ja luopui virallisesti tapauksesta, jossa väitettiin meidän antaneen vääriä naamiotodistuksia.
Ja silti he tulivat uudelleen. Se antaa koko asialle erityisen maun.
[Joku tulee sisään ja näyttää sinulle paperia. Siellä oli jopa syyttäjä.
Hän kertoi meille heti, että meillä oli harjoitushuoneissamme samat laitteet.
Sitten minua käskettiin mennä leikkaukseen, ja vaimoni oli siellä yksin.
Ja lapsemme olivat yläkerrassa. Menimme myös lastenhuoneisiin.
Lapsilta vietiin jotain, mikä ei ole sallittua.
Kyse oli harjoituksen tuhoamisesta.
Se on selvää, tarkoitan, että jos ... otatte asiat pois ja sitten tuomari myös allekirjoittaa,
että 85 000 potilastietoja voidaan tarkastella.
Se oli siis syy siihen, miksi lopetin paneelilääkärinä toimimisen.
Tämä tarkoittaa, että olemme palauttaneet molemmat sairausvakuutuslupamme."
Meksikoon paenneen tohtori Carola Javid-Kistelin luona vieraili useita kertoja viranomaisia, jopa hänen poissa ollessaan.
"Minua syytettiin siis siitä, että annoin potilailleni todistuksia maskivapautuksesta.
Minun on sanottava, että hoidan 80-90 prosenttia lapsista ja nuorista ja olen antanut paljon todistuksia.
Ja annoin paljon rokotustodistuksia, ja se oli myös sysäys myöhemmin, minkä vuoksi nämä poliisin ratsiat tehtiin.
Koko juttu toistui vielä kolme kertaa, kunnes vedin itse asiassa repäisynarun irti ja periaatteessa
lukitsin itseni harjoituksiin ja lukitsin itseni myös kotiin.
Kolmannen poliisiratsian jälkeen, joka tapahtui helmikuussa, helmikuun alussa 2022, sain niin vakavan posttraumaattisen
ahdistuneisuushäiriön tai posttraumaattisen stressihäiriön, että todella lukitsin itseni kaikkialle ja päästin vain valikoituja
ihmisiä vastaanotolleni tai kotiini, että näin painajaisia, että näin unta, että minut vietäisiin pois, että he eivät vain veisi
kansioitani, vaan veisivät minut pois ja lukitsisivat minut ja haluaisivat myös pakottaa minut rokotettavaksi
koronavirusta vastaan, ja että minulla oli unessani veitsi kädessäni ja sitten puukotin itseäni ja heräsin kylmään hikeen.
Silloin sanoin, että minun on ehdottomasti päästävä pois Saksasta, ja varasin loman Meksikosta."
Lomasta tuli kaksi vuotta. Hänen poissaolonsa aikana seurasi vielä kaksi ryöstöretkeä.
Tohtori Javid Kistel ei halunnut palata Saksaan. Hän kaipasi kuitenkin perhettään.
"Olen perheenisä.
Minulla itselläni on kolme aikuista lasta, minulla on neljä lapsenlasta, ja minulla on tietenkin myös
äiti Saksassa, isäpuoli ja sisaruksia ja niin edelleen.
Enkä ollut nähnyt monia heistä - suurinta osaa heistä - kahteen vuoteen, en melkein ollenkaan, kun olin Meksikossa.
Ja sitten uskalsimme yksinkertaisesti mennä treffeille Sveitsiin, Zürichiin.
Sanoin, että okei, Sveitsi ei ole Saksa. Sveitsi on puolueeton.
Sveitsi ei myöskään kuulu EU:hun. Se pärjää kyllä.
Valitettavasti en tiedustellut, oliko minua vastaan annettu pidätysmääräys, koska jotenkin sillä välin.
Ajattelin, että kansainvälinen pidätysmääräys voidaan oikeastaan antaa vain väkivaltarikoksista, kuolemantuottamuksista, eli
murhasta, en tiedä, taposta, terroristijärjestön perustamisesta tai ihmiskaupasta, asekaupasta, jostain sellaisesta.
Sitten totesin, että okei, en kuulu lainkaan siihen todistusteni kanssa.
He eivät uskalla. Kyllä, kaukana siitä.
Saavuin Zürichin lentokentälle 1. joulukuuta 2023, eli viime vuonna.
Esitin passini maahan tullessani passintarkastuksessa.
Ja näin, miten sen skannanneen poliisin kasvot muuttuivat.
Ja hän sanoi minulle heti: Saksassa on jotain sinua vastaan.
En voi päästää sinua läpi. Sinun on tultava mukaani.
Ja sitten he sanoivat, että kyllä, meidän on nyt niin sanotusti vangittava minut, ja he panivat minut toistaiseksi kaksi
kertaa kaksi metriä suureen selliin, tällaiseen huoneeseen.
Minun piti riisuutua kokonaan, ja minut taputeltiin täysin.
Pystyin juuri ja juuri estämään heitä pääsemästä aukkoihini, koska sanoin, etten ole koskaan ollut missään tekemisissä
huumeiden kanssa, en ole koskaan elämässäni polttanut sätkää enkä ole piilottanut huumeita mihinkään,
joten älkää tehkö noin, muuten huudan todella kovaa!
Ja se johtui 16 naamiotodistuksesta. Eurooppalainen pidätysmääräys 16 naamiotodistuksen vuoksi!
En uskonut, että se olisi mahdollista, ja kyselin koko ajan ja halusin ottaa siitä
valokuvan ja lähettää sen heti asianajajalleni.
Sitten he sanoivat, ettei se ole sallittua, ja veivät minulta kaiken pois.
Rahani, passini, matkapuhelimeni, matkatavarani, kaikki oli poissa.
Olin silloin aivan yksin tässä sellissä ja ajattelin, että okei, maailma on tulossa tiensä päähän.
Sitten minua pidettiin vangittuna yhteensä kaksitoista päivää, yksitoista päivää Zürichissä.
Ja sitten neuvottelin sveitsiläisen asianajajan kanssa, joka oli vielä kutsuttava paikalle, en neuvotellut, vaan hän sanoi minulle,
että minun pitäisi yksinkertaisesti luovuttaa itseni Saksaan, koska jos en luovuttaisi itseäni,
luovutusmenettely Sveitsissä voisi kestää jopa vuoden.
Ja 30 000 euron takuita vastaan, jotka perheeni oli kerättävä hyvin lyhyessä ajassa - kenelläkään meistä ei ollut niin paljon
rahaa - minut vapautettiin sitten 12. joulukuuta Schwäbisch Gmündin vankilasta, jonne minut oli siirretty
11. päivänä - olin siis Schwäbisch Gmündissä vielä yhden päivän - ja sitten minut vapautettiin."
Tohtori Bianca Witzschel pysyi kotimaassaan Saksassa vastustuskykyisenä lääkärinä.
Tämä osoittautui hänen kohtalokseen.
Helmikuussa 2023 Saxonin oikeuslaitos pidätti hänet ja vangitsi hänet.
Syytteenä oli asiakirjojen väärentäminen yli 500 tapauksessa maskitodistusten ja rokotustodistusten myöntämistä varten.
Halusimme puhua rohkean lääkärin, tohtori Witzschelin kanssa hänen vankeutensa aikana, mutta
vankila esti kaikki yritykset ottaa häneen yhteyttä.
Bianca Witzschelille ei edes ilmoitettu toistuvista tiedusteluistamme, eikä meille myönnetty lupaa kuvaamiseen.
Toistuvat yhteydenottoyritykset eivät johtaneet mihinkään.
Lääkäri Bianca Witzschel vietti lähes puolitoista vuotta rokotusjärjestelmän koronavirustyrmäyksessä.
"En ollut tietoinen mistään syyllisyydestä.
Keräsin kaikki todistukset siististi kansioihin, koska ajattelin tekeväni jotain hyvää.
Voin varmasti sanoa, että olen tavannut henkilökohtaisesti kaikki potilaat, joille olen antanut todistuksen, tai tiesin, että
nämä potilaat olivat olemassa ja että heillä oli valituksia.
Siihen asti, kun tämä haku yhtäkkiä ryntäsi sisään kuin väijytyksestä, olin itse
asiassa varma, että minulle ei kävisi niin.
Ja sitten oli tämä 16. joulukuuta 2020.
Olin tuolloin kotona, koska olin murtanut nikamani kaatumisessa muutamaa viikkoa aiemmin.
En pystynyt työskentelemään kahdeksaan viikkoon, ja jouduin kävelemään kainalosauvojen ja korsetin kanssa.
Kello oli juuri kahdeksan jälkeen, kun vaimoni sanoi yhtäkkiä: "Mutta meitä kohti ajaa niin paljon poliisiautoja.
Mitä on tekeillä? Olin vielä sängyssä ja sitten nousin ylös.
Sitten he tulivat: Meillä on etsintälupa, ja meidän on tutkittava koko talo.
Ajattelin vain, että mitä? Kyllä, naamiotodistustenne takia.
Mitä teette vastaanotollani, talossani? Ehkäpä vastaanotollani, mutta miksi tutkia sitä? On muitakin tapoja selventää asiaa.
Kyllä, heillä on käsky, heidän on nähtävä kaikki läpi.
Sitten nämä kymmenen ihmistä kävivät läpi kaikki huoneet, ottivat kannettavat tietokoneet, matkapuhelimet, jopa vaimoltani -
tyttäreni oli vielä täällä - tutkivat lasten huoneet, avasivat kaikki kaapit, yöpöydät, mitä
siellä on, mitä tekemistä sillä on todistusten kanssa?
Koko juttu kesti neljä tuntia, ja samaan aikaan leikkaussalissa oli meneillään etsintä - avustajani soitti minulle, hän
oli tehnyt täällä hallinnollisia töitä - jossa vanhempi poliisi, joka suoritti tutkintaa, napsahti avustajalleni:
Sinun on todistettava, että pomosi on rikollinen.
Sen jälkeen annoimme sen oikeudessa sanasta sanaan kirjallisena.
Häntä peloteltiin, ja hänellä oli todella suuria ongelmia sen jälkeen.
Olimme myös, no, minä olin niin kuin järkyttynyt, ajattelin, että sellaista ei ole, ja tuntuu kuin olisi
raiskattu ja hakattu, ja sen jälkeen on täysin uupunut.
Erityisesti lapset kärsivät, ja myös lapset ovat valittaneet valtavasti.
He eivät enää pystyneet keskittymään. Heillä oli pahoinvointia ja päänsärkyä.
Jotkut heistä romahtivat koulussa naamion alle, ja monet vanhemmat ovat kertoneet minulle tästä itkien, myös
lapset ovat itkeneet, ja on aivan selvää, että lääkärinä minun on toimittava ja annettava näille ihmisille todistus.
Erityisen surullinen esimerkki, monia surullisia esimerkkejä potilaista, oli nuori tyttö, joka saapui äitinsä
kanssa marraskuussa 2020 Baijerin metsästä, ja tyttö reagoi massiivisesti naamariin pahoinvoinnilla,
Hänellä oli päänsärkyä, hän menetti ruokahalunsa, ja äiti pyysi minua - lapsi oli myös paikalla - antamaan tällaisen todistuksen.
Tein tietenkin niin, ja kuusi kuukautta myöhemmin, 6. toukokuuta 2021, he palaavat.
Ajattelen itsekseni, että tarvitsetko toisen todistuksen?
Kyllä, me tarvitsemme sitä. Meillä on pian ehtoollisjuhla, ja haluaisimme tällä hetkellä voimassa olevan todistuksen.
Ehtoollisen vietto oli 9. toukokuuta. Tietääkseni se oli 9. toukokuuta, ja seuraavana maanantaina äiti soitti minulle ja
kertoi minulle kauheita asioita ja sanoi: "Kuvitelkaa, istuimme kirkossa sukulaisten kanssa, tyttömme odotti todella innolla tätä
ehtoollisjuhlaa, pappi tulee sisään alttaripalvelijoiden kanssa ja yhtäkkiä keskeyttää messun, koska hän huomaa, että eturivissä
tai penkissä istuvalla tytöllä ei ole naamiota, kutsuu tytön äidin sakastiin, keskeyttää messun - kaikki odottavat, kaikki katsovat
tätä tyttöä - ja sanoo sitten: Kyllä, onko teillä todistus?
Ja sitten hän näkee, että todistus on Weikliltä: "Kyllä, se on naamiolääkäri, se ei ole mahdollista, antakaa poliisin tulla,
luulen, että koko juttu aiheutti yli 30 minuutin viivästyksen."
"Poliisi kysyi minulta: Saako tyttärenne käyttää naamiota vai ei? Ja minä sanoin: Ei.
- Papin reaktio oli liioiteltu ja huono, ja se pilasi ehtoollisen."
"Minusta se on niin sanoinkuvaamattoman epäsympaattista pastorilta, jonka on itse
asiassa huolehdittava ihmisten hyvinvoinnista."
"He tulivat kuudelta aamulla ja melkein hakkasivat etuovesi sisään.
Melun takia menet tietenkin alakertaan katsomaan, mitä on tekeillä.
Sitten vain laitoin jalkani oven eteen ja avasin sen.
Kysyin: Niin, poliisi, oletteko te nyt venäläinen mafia, joka on lainannut univormun kabareestamme?
Haluaisin ensin nähdä henkilöllisyystodistuksenne ja etsintäluvan. Ei, avaa ovi nyt!
Sitten sanon: "Ei, haluan ensin nähdä etsintäluvan.
Ei, avaa ovi nyt! Ja painostus ovea vasten lisääntyi koko ajan.
Ulkona oli 2 metrin kaappi, raskaasti aseistettu, ja siellä oli suuri arsenaali ihmisiä.
Ja kyllä, ja he enemmän tai vähemmän työnsivät minut odotushuoneeseeni.
He halusivat pakottaa minut käyttämään naamiota kotonani, joten sanoin, etten todellakaan käyttäisi naamiota kotonani.
Kyllä, joka tapauksessa minusta se menee vähän liian pitkälle.
Sitten he pitivät minut odotushuoneessa.
Kuten sanoin, minun olisi pitänyt soittaa asianajajalle, tein virheen, koska minulla oli puhelin
kädessäni ja sanoin soittavani asianajajalle nyt.
Ei, et soita kenellekään! Hän näki, että minulla oli kännykkä housujeni takataskussa.
Ja sitten he veivät minulta senkin.
He veivät kaksi matkapuhelinta, kaksi kannettavaa tietokonetta, kovalevyjä, verotiedostoja ja jopa yläkerran yksityisasunnostani
potilaskirjeet, jotka lojuivat sängynpöydällä.
Kyllä, he jopa murtautuivat yläkerran vuokra-asuntoon.
He penkoivat navetan ja tutkivat autotallit.
Sinun on todella annettava se itsellesi. Mitä he etsivät? Mitä he etsivät?
En siis olisi yllättynyt, jos he olisivat löytäneet jostain autotallistani lapsipornoa, en tiedä miten,
tai pussillisen kokaiinia ladostani, jotta he olisivat voineet pidättää minut jotenkin.
En tiedä, en tiedä. Sinä siis todella tunnet itsesi vakavaksi terroristiksi.
Ja se on jo alkanut vaatia veronsa.
Luojan kiitos, että olin sinä aamuna yksin, sillä en usko, että poikani olisi selvinnyt niin helposti.
Ja ennen kaikkea se, mitä lehdistö lopulta tekee siitä.
Sanomalehteen laitettiin kuva, jossa oli pitkä jono sinisiä ämpäreitä kantavia poliiseja.
Kyllä, ja paljon todisteita takavarikoitiin.
He jättivät tänne sotkun, se oli todella uskomatonta.
Ja kyllä, mitä jää jäljelle, kun he lähtevät?
Istuin täällä vapisten, kyllä, ja potilaani tulivat ja tämä jännitys myös - purskahdin kyyneliin,
koska tuntee todella... sitä ei voi edes kuvailla."
Heinrich Habigin työ oli myös sanoinkuvaamatonta.
Syyttäjänviraston kutsumaton vierailu päättyi pidätykseen.
"Kuulemani mukaan syyttäjänvirasto syytti minua esimerkiksi virheellisten rokotustodistusten
antamisesta tai ruokasuolan ruiskuttamisesta rokotteen sijasta, ja tämä koski 6 000 potilasta.
Joskus kello 10 aamulla - tavallisena työpäivänä - ovi aukesi ja Bochumin syyttäjänvirasto astui sisään.
Ajattelin, mitä olen tehnyt väärin?
Kaikki oli avattava, kaikki oli tutkittava, kaikki paperit kerättiin, osa rokote-eristä, roska-astiat,
paperijäteastiat, joissa oli mahdollisesti epäiltyjä asioita, ruiskuja ja niin edelleen, kaikki kerättiin.
Ihmiset, jotka tulivat vastaanotoltani, ottivat ne niin sanotusti mukaansa, kun he tulivat luokseni ja sanoivat:
Jos sinulla on rokotuskortti, tule mukaamme, teemme verikokeen! Ja jotkut halusivat
asianajajansa, jota ei ollut hyväksytty ja niin edelleen.
He halusivat löytää paljon rahaa, eivätkä löytäneet mitään, koska he väittivät, että potilaat olivat maksaneet minulle hirvittäviä
summia rokotuskorteista, joita syyttäjänvirasto ei voinut enää pitää yllä tuomion perusteluissa todistajanlausuntojen vuoksi.
Ja sitten syyttäjä sanoi yhtäkkiä vaimolleni: "Voi, ajattelin juuri asiaa, teen sinustakin rikosilmoituksen, tutkin myös sinua.
Ihan yllättäen. Miten hän keksi sen?
Sitten he sanoivat, että nyt menemme asuntoosi, kerro, missä asunto on, tai muuten rikomme oven.
Ja sitten he etsivät mitä tahansa talostamme.
Oletan, että he olisivat jatkaneet tätä nytkin, ja kotiini olisi luultavasti tehty kotietsintä
muutaman päivän välein jonkinlaisten syytösten takia.
Sitten muutimme omakotitaloon, joka kuului vaimoni veljelle, joka tarjosi meille kiinteistöä Dortmundissa,
joten muutimme sinne, muutimme sinne, ja sieltä käsin pyöritimme vastaanottoa joka päivä.
Toisin sanoen, myin tavarat, minulla on ihmisiä... hyllyt, pöydät, tuolit, kaikki, mitä vastaanotolla enemmän tai
vähemmän on ja mitä ei voi laittaa jonnekin niin nopeasti.
Syyttäjänvirasto syytti minua siitä, että olin myynyt tavaroita tarkoituksella alle niiden arvon, koska
minun oli saatava nopeasti rahaa rahoittaakseni pakoni.
Nyt heillä oli vihdoin syy.
Kuvitelkaa siis, että teille kerrotaan aamulla, että tänään on vierailu, teidät haetaan kello 7.30, teidät viedään
tällaiseen huoneeseen, ja tämä nainen odottaa jo siellä.
Mutta nyt teitä ei haeta klo 8.00, klo 9.00, klo 10.00, klo 11.00, kukaan ei kerro teille.
Ja sitten minä sanon: "Miksi, entä vierailu?
Emme tiedä, meidän on soitettava portille, hekään eivät tiedä mitään.
Sinua siis huijataan koko ajan.
Kyllä, minulle sanottiin aina, että olin siellä ilmaiseksi, enkä saanut lupaa, sitten lapsenlapset halusivat käydä luonani,
eikä siihenkään ollut lupaa, ja niin edelleen ja niin edelleen.
Joten se oli... kyllä, se sabotoitiin."
Tämä sabotaasi ja epävarmuus oli Fatima Habigille sietämätöntä.
"Se oli todella paha. Et voi kuvitella, että se olisi niin paha.
Mieheni vietiin jotenkin pois minulta, emme olleet koskaan erossa, teimme aina töitä yhdessä, teimme
kaiken yhdessä, ja yhtäkkiä hän ei ollutkaan siellä.
En saanut edes hyvästellä häntä, kun hänet haettiin."
"Ensimmäisessä mielenosoituksessa, jonka vaimoni järjesti, en oikeastaan huomannut sitä.
Ulkona oli valtava mielenosoitus rumpaleineen ja banderolleineen.
Niin, ja monilla ihmisillä oli myös T-paitoja, joissa luki Freedom for Heinrich, ja he tulivat oikeuteen T-paidat, joissa
luki Freedom for Heinrich, mistä tuomari ei tietenkään pitänyt.
Ja sitten he lauloivat vapauslauluja, kyllä, ja kyllä, se oli vaikuttavaa.
Se oli hieno signaali ulkopuolelta. Tiesin, etteivät he olleet unohtaneet minua. Se oli hienoa.
Ja sitten tuli tuomari, muistan, se oli herra Yilmaz, turkkilainen tuomari, joka yhtäkkiä sanoi: "Tavaranne ovat jo valmiina.
Nyt tiesin, että jos asiat ovat valmiina kammiossa, niin julkaisu näyttää olevan lähellä.
Ja sitten minut päästettiin ulos.
Kaikki olivat paikalla. Lapset, serkut, kaikki ystävät, lakimiehet, täysin
tuntemattomat ihmiset, jotkut toisista kaupungeista.
Se oli toinen kohokohta."
"Mutta väestöstä kuului myös katkeran vihaisia ääniä.
Loukkauksia, syytöksiä ja jopa tappouhkauksia.
Tohtori Külken, olette pohjimmiltaan pikkuruinen Hans Wurst, tarkemmin sanottuna murhaaja, yllyttämällä tyhmiä,
manipuloitavissa olevia ihmisiä fanaattisilla, aggressiivisilla puheillanne yllyttämään kannattajianne olemaan ryhtymättä
mielekkäisiin toimenpiteisiin pandemian hillitsemiseksi (suluissa, tiedättekö edes, mikä pandemia on?)."."
Niin tapahtui kaikille. He ovat saaneet tappouhkauksia.
Sitten rikostutkinta tutki osan siitä tarkemmin, koska se oli hieman outo murhauhka.
"Se oli yksi syy, miksi lähdimme, koska saimme tappouhkauksia perhettämme vastaan.
Ei minua vastaan, vaan perhettä vastaan. He tekivät salamurhayrityksen minua vastaan.
Auto ilmoitti yhtäkkiä painehäviöstä oikeassa eturenkaassa.
Pysäytin välittömästi oikealle, ja ilma oli ennätysajassa poissa.
Sitten sain jonkun viemään auton korjaamolle, joka otti renkaat pois ja sanoi, että ne oli porattu.
Niin ei tapahtunut. Minulla on myös kuvia siitä.
He sanovat, että se on ehdottomasti totta, he eivät ole koskaan nähneet mitään vastaavaa.
Se oli varmasti tehty poralla, joten jos moottoritiellä ajetaan tarpeeksi lujaa, se voi räjähtää."
Tohtori Mechthild Schiffmannin on vaikea kestää tätä pakoa vielä tänäänkin.
"Kaipaan katua, jolla asuimme ennen.
Se on ollut koti. On tapahtunut eräänlainen juurettomuus."
"Käräjäoikeudessa minut tuomittiin kahdeksi vuodeksi ja yhdeksäksi kuukaudeksi vankilaan ilman ehdollista vankeutta.
Syyttäjänvirasto valitti ensin, koska tuomio oli liian lievä.
Joten he halusivat kolme vuotta plus, oikeudenkäynnin alussa, eli valituksen aikana, ja korottivat sitten vetoomustaan
neljään vuoteen vankeutta ilman, eli neljä vuotta vankilassa."
"Kuulemisia kesti 30 päivää, se on paljon.
Minulle tarjottiin oikeudenkäynnin toisena päivänä sopimusta: syyllistyin 100 väärään terveystodistukseen.
Sitten erittäin korkea sakko, jonka enimmäismäärä on 720 päiväsakkoa, mikä vastaisi 72 000 euroa 100 euron hinnalla.
Ja tämä johtaa tietysti viime kädessä ammatinharjoittamisluvan peruuttamiseen."
"Kyllä, tuomio oli tietenkin farssi.
Loppujen lopuksi koko asiasta keskusteltiin etukäteen syyttäjän, tuomarin ja asianajajani kesken.
Tuomiosta sovittiin, ja lopulta - ja juuri näin kävi - se oli 14 kuukautta ehdollista
vankeutta kolmeksi vuodeksi sekä 1 000 euron sakko.
Tämä tarkoittaa, että syytteitä oli yhteensä viisi.
Kaksi syytettä terveystodistusten vuoksi, yksi syyte vihanlietsonnasta, virkamiehen
loukkaamisesta ja kollegan kunnianloukkauksesta.
Näin ollen kahdesta syytteestä luovuttiin.
He vakuuttivat minulle myös, että voisin lähteä Saksasta ehdonalaiseen vapauteen tämän vankeusrangaistuksen
suorittamisen jälkeen ja että voisin palata Meksikoon."
"Eikö se tietysti ollutkin toimittajien juhlaa?
Toimittajat saattoivat tietenkin kirjoittaa 15 kuukauden ajan yhä uudelleen ja uudelleen aina, kun sanoin
jotain tai tulin jotenkin liian näkyväksi julkisuudessa:
Kyllä, tohtori Binder, hän on tämä tuttavani, hullu, joka on rikosoikeudenkäynnin kohteena."
"Syyttäjänvirasto lähetti minulle syytteen 22. kesäkuuta.
Samaan aikaan julkaistiin lehdistötiedote, jossa mainittiin nimet:
Tohtori Walter Weber Winterhudesta on saanut syytteen.
Ja koko päivän ajan kuvani oli esillä maan alla.
Keskiajalla tätä kutsuttiin 'pyllistämiseksi'."
"BGH:n on tietenkin käsiteltävä lähes 1 000 sivua asianajajan kirjoittamaa tarkistusta.
Toisin sanoen liittovaltion tuomioistuimen tuomareiden on käsiteltävä tätä asiaa, ja
heidän on sitten laadittava vastaava perustelu.
Ja se voi mennä kummallekin puolelle tahansa.
Olen myös nähnyt tutkintavankeudessa olevia ihmisiä, jotka ovat odottaneet vuoden valitusta."
"Tuomari, joka oli myös kovakourainen ja joka ei vieläkään tajunnut sitä, ei hyväksynyt mitään
perusteluja, määräsi minulle 200 sadan euron päivämaksun.
Minulla on siis tietysti rikosrekisteri. Se on 20 000 euroa.
Olemme valittaneet tästä jälleen kerran, vielä toisen kerran, ja väittäneet ennen kaikkea, että tieteellisiä tosiasioita ei
ole olemassa, mutta myös, että tämä 278 kohta ei ole lainkaan asianmukainen ja että se on itse asiassa lain vastainen.
Ja tämä on nyt käytännössä jälleen hylätty, lakaistu maton alle, koska tiedetään, että RKI:n
nykytilanteella, RKI:n tiedostoilla, ei ole merkitystä.
Tuomio on nyt lainvoimainen, ja näyttää siltä, että olen nyt tuomittu rikoksentekijä."
"Suurin rangaistus on se, että meitä uhkaa kolmesta viiteen vuoden vankeusrangaistus.
Ne leijailevat yhä päälleni kuin Damokleen miekka.
Lääkäreille määrätty ammattikielto, kolmen vuoden ammattikielto ja 10 000 euron sakko, on minun tapauksessani
vain mitättömän pieni summa, koska olen ollut sairauslomalla kolme vuotta enkä pysty työskentelemään.
Tämän hyökkäyksen jälkeen olin työkyvytön.
Tilejäni takavarikoidaan kuitenkin edelleen mielettömän paljon, kunnes menettely on saatu päätökseen.
Yksi pankki irtisanoi sopimukseni, ja kaikki tilini takavarikoitiin 15 kuukaudeksi. Se sattui."
"He haluavat riistää minulta professuurini, mutta niin ei ole vielä tapahtunut, koska minut piti
ensin tuomita kiihkoilijana ja antisemitistinä.
Onneksi tämä ei toteutunut.
Oikeusministeriö on itse valittanut käräjätuomarin tuomiosta.
Tässä suhteessa asiat alkavat nyt alusta."
Rohkeat lääkärit eivät voineet osallistua koronapandemiaan.
Hänen omantuntonsa ja hänen lääketieteellinen huolenpitovelvollisuutensa potilaita kohtaan eivät sallisi tätä.
"Se oli aivan hullua, ja sanoin, etten voi vaieta siitä."
Seurauksena oli usein perheen halveksunta ja syrjäytyminen.
"Myös kumppanini jätti minut tuolloin.
Olin hänen kanssaan 5 1/2 vuotta ennen sitä, ja hän sanoi myös: Hän sanoi: "Kyllä, sinä et suostu siihen, ja
minä noudatan toimenpiteitä, enkä voi olla enää kanssasi.
Koko elämäni romahti takanani.
Niinpä jopa osa perheestäni kääntyi aluksi minua vastaan."
"Perheeni osalta olen tietenkin hyvin onnellinen.
Vaimoni ja vanhin tyttäreni - kyllä, siitä tunteet alkavat - olivat hyvin kannustavia, mutta muut
perheenjäsenet eivät, kuten kaikkialla muualla, olleet."
Mutta nämä henkilökohtaiset kohtaloniskut eivät saaneet häntä epäilemään vakaumustaan ja toimintaansa.
"Se oli ehdottomasti sen arvoista. Oli ehdottomasti sen arvoista, että otimme tämän riskin, jopa itsemme vuoksi."
Koska heidän kiitolliset potilaansa ja tukijansa antoivat jo vangittuina oleville Corona-sankareilleen voimaa ja tukea,
jota he niin kipeästi tarvitsivat näinä vaikeina hetkinä.
"Miltä sinusta tuntui niinä hetkinä, kun kuulit ihmisiä tuolla ulkona?"
"Se oli sanoinkuvaamatonta... Se oli mahtavaa.
Sitä tarinaa ei voi kertoa..."
"Mutta me kerroimme teille.
Olemme käyttäneet näitä 15 tapausta osoittaaksemme, miten raa'asti järjestelmä kostaa niille, jotka eivät alistu.
Tämänkaltaiset dokumenttielokuvat ovat valtavan tärkeitä tätä epäoikeudenmukaisuutta vastaan käytävässä taistelussa.
Jatkakaa työmme tukemista. Mutta tänään on kyse Coronan sankareista.
Sain vierailla kaikkien näiden rohkeiden ihmisten luona. Kuulin heidän tarinansa.
Ja se ravisteli minua syvästi, kun katsoin heitä silmiin ja koin ja tunsin omakohtaisesti,
mitä heille ja heidän perheilleen oli tehty.
Jahtaavat, jahtaavat, hyljeksivät. Sosiaalinen ja taloudellinen tuho.
Suurta osaa siitä ei voida enää tehdä hyväksi. Mutta me voimme tukea heitä nyt.
Moraalisesti varmistamalla, että heitä ei unohdeta, mutta myös taloudellisen avun avulla.
Koska näitä ihmisiä uhkaa taloudellinen raunio.
Kalliit rikosoikeudenkäynnit, jäädytetyt varat, ammattikiellot.
Näillä suoraselkäisillä lääkäreillä ei ole nyt mitään, koska he antoivat silloin kaikkensa.
Heidän potilaidensa, meidän ja lastemme vuoksi.
Ja nyt haluamme olla näiden ihmisten tukena.
AUF1 kerää lahjoituksia näille lääkäreille tästä päivästä alkaen.
Lahjoittakaa niille, jotka vaaransivat kaiken ja antoivat kaiken meidän puolestamme tuolloin.
Lahjoittakaa nyt! Jokainen lahjoitus on tärkeä. Kiitos!"