Ovo je najveći medicinski zločin svih vremena. Humanitarna katastrofa neviđenih razmjera.
Nitko ti neće oprostiti ovo.
Molimo vas da odmah napustite ovo područje!
Mi smo narod! Mi smo narod!
"Imate li masku sa sobom? Molimo vas da je stavite, inače napustite prostorije!"
"Cijepljenja su više-manje bez nuspojava."
U mom krugu devet je ljudi umrlo u našem domu za jedan dan nakon primitka cjepiva.
Liječnici koji sada cijepe morat će odgovarati za svoja djela. I pred Bogom, u najmanju ruku.
Ovdje nemamo smrtonosni virus.
Ovdje nemamo medicinsku pandemiju, nego kriminalnu plandemiju.
Trenutno zaista doživljavamo tiraniju nevakciniranih.
Sada je vrijeme za odlučnu akciju protiv poricatelja koronavirusa i antivaksera.
Imamo demokraciju koju ovdje moramo braniti.
"Užasi pandemije koronavirusa. Za neke su duboki; za druge se čini da su gotovi.
Ali za one liječnike koji su hrabro pružali otpor tijekom ere maski i cijepljenja kako bi
spasili i zaštitili ljude, to je daleko od kraja.
Naprotiv, daleko od očiju javnosti, oni su i dalje lovljeni, progonjeni i izopćeni od strane
osvetničkog, nemilosrdnog i nadmoćnog sustava.
Sustav koji ne oprašta činjenicu da je otpor koronavirusu uvelike omogućila ova liječnika, sve dok
nismo svi zajedno uspjeli odbiti napad na čovječanstvo.
Ako sljedeći napad globalističkog režima, koji iz dana u dan postaje sve agresivniji, na ljude bude izveden
neizravno putem zdravstvenog sektora, onda oni koji misle drugačije stoje na putu željenoj svjetskoj vladi.
A osobito su na putu liječnici koji ne slijede naredbe političara, vojske i farmaceutske industrije, već žele ostati
zaštitni štit za pacijente u skladu s Hipokratovom zakletvom.
I zato će naši herojični liječnici sada biti tiho uništeni, daleko od očiju javnosti.
Ušutkani od strane medija, ovi hrabri pojedinci trebaju biti kažnjeni, ekonomski i društveno uništeni, a zatim zaboravljeni.
Ali ih nismo zaboravili.
U ime svih onih koji nisu surađivali s režimom koronavirusa, posjetili smo petnaestoricu tih hrabrih pojedinaca.
U Njemačkoj, Austriji, Švicarskoj, pa čak i Tanzaniji.
Jer svijet mora saznati sudbu hrabrih liječnika.
Pokazujemo kako se tihi heroji i danas progone, maltretiraju i uznemiravaju od strane sustava.
"U roku od dva tjedna od početka cijepljenja u domovima su prijavljene smrti.
Da, to je bilo u siječnju 2021. Tada sam plakala. Bože moj, da.
Znao sam da ne mogu pogriješiti.
Ali nikada nisam zamišljao da će stvari tako brzo krenuti po zlu.
Zovem se Sucharit Bhakdi. Ja sam specijalist mikrobiologije i epidemiologije zaraznih bolesti.
Kad je počelo, znao sam, znao sam godinu dana prije da će se nešto ovako dogoditi.
Zovem se Heinrich Habig. Ja sam opći liječnik, naturopat, akupunkturist i manualni terapeut.
Zapravo mi je prilično rano postalo jasno da se nije radilo o, hm, javnom zdravlju, nego da je iza toga postojala namjera, a ta
namjera je uključivala ne samo provođenje određenih, recimo, zabluda u populaciji,
nego i stvaranje neprijateljskih stereotipa.
Zovem se Thomas Külken. Ja sam opći liječnik i prakticiram antropozofsku medicinu.
"U tisku je predstavljen kao smrtonosni virus. Zato si isprva morao biti oprezan."
Nisam mogao znati bolje.
Tek zbog svoje obuke iz zaraznih bolesti, epidemiologije i tečaja cijepljenja po metodi Ehrengut, kojemu i danas pridajem veliki
značaj u Hamburgu, uspio sam posumnjati da nešto nije u redu.
Osjećam se posvećen svojim pacijentima. Smjernice za to utvrdio je sam gospodin Hipokrates.
Ne mogu zamisliti da se odjednom 2020. godine, pod utjecajem WHO-a, ovaj zavjet, ovo obećanje
medicinske dužnosti prema pacijentima, može prekršiti.
Zovem se Gerald Kienecker. Ja sam specijalist oftalmologije.
Imam dodatnu obuku iz patologije, interne medicine i medicine intenzivne njege.
"60% liječnika bilo je uvjereno da su mjere ispravne.
I tako sam mogao promatrati svoje kolege i onda sam se zapitao zašto je toliko ljudi sudjelovalo.
Zovem se dr. Walter Weber.
Ja sam internist u Hamburgu i specijaliziram se za psihosomatiku i liječenje raka. Licencirani liječnik sam već 53 godine.
"Bilo mi je jasno od samog početka, djelomično zbog mojih iskustava u bolnici s kolegama koji su se
onesvješćivali zbog ponovnog udisanja zraka ispod maske, da maska predstavlja zdravstveni rizik."
Čak ni početkom pandemije 2020. godine nije postojao nikakav dokaz da maske na bilo
koji način mogu zaštititi od virusnih bolesti.
Zovem se Wolfgang Urmetzer, specijalist sam za anesteziju s dodatnim kvalifikacijama iz
akupunkture, naturopatije i tradicionalne kineske medicine.
Funkcioniralo je samo zato što su ljudi bili u takvom stanju masovne psihoze.
Jer su mediji jednostavno išli na to. Bez medija to ne bi uspjelo.
Bez ovoga... ovog pucnjave, bez svega ovoga... čak i u medicinskom časopisu, u stručnim časopisima, kakve su gluposti napisali!
Prije pet godina to bi bilo nezamislivo. Svi bi rekli: "Jeste li poludjeli?"
Zovem se dr. Monika Jiang. Specijalistica sam opće medicine s dodatnom kvalifikacijom iz naturopatije.
Na početku sam dobio mnogo... Primio sam nevjerojatan broj e-mailova kao odgovor na te prve videozapise, u kojima
su mi ljudi zahvaljivali što im pomažem prevladati njihove strahove i govorili mi koliko je važno ono što radim.
I bilo je mnogo videa koji su govorili: "Tako si hrabar."
I rekao sam: zašto sam hrabar? Ja sam samo otorinolaringolog.
Liječnik otorinolaringolog je stručnjak za prehlade jer tako zarađujemo za kruh.
I znamo sve o koronavirusima. Dakle, u tom pogledu sam formirao mišljenje.
Pokušavam smiriti ljude; ja sam liječnik hitne pomoći i ne moram biti hrabar da bih to učinio.
Zovem se dr. Bodo Schiffmann, specijalist otorinolaringologije i hitne medicine.
"Oduvijek sam bio kritična osoba.
Dakle, kad se nešto nameće odozgo bez ikakvog obrazloženja, teško mi je to prihvatiti; načelno to zapravo ne činim.
I uvijek znam da kad se nešto prodaje uz strah i paniku, bez ikakvih stvarnih argumenata, nešto nije u redu.
Zovem se Ronald Weikl.
Ja sam ginekolog i opći liječnik specijaliziran za naturopatsku medicinu te suosnivač i zamjenik predsjednika MWGFD-a, Društva
liječnika i znanstvenika za zdravlje, slobodu i demokraciju.
Dakle, bili smo neprestano klevetani i kriminalizirani, i stvarno je došlo do toga da smo mi liječnici
bili jednostavno tretirani kao ozbiljni teroristi.
Razbijanje ulaznih vrata, bacanje liječnika na pod i stavljanje lisica na njih iza leđa pred njihovom djecom.
Da, u tome je stvar, jer se prema članku 278. Kaznenog zakona, ili kako god se već zove, navodno
tvrdi da sam izdao netočne zdravstvene potvrde.
Zovem se Rolf Kron, liječnik opće prakse i homeopat.
"Pokušao sam odmah obavijestiti političare, novinare i kolege liječnike o svim tim pogreškama u
narativu o koronavirusu, ali nikada nisam dobio odgovor.
Čak ni odgovor poput "Thomas, lud si" ili nešto slično, samo nikakav odgovor.
To je bilo stvarno jezivo.
I onda sam shvatio da su dvojica odvjetnika uključenih u moje uhićenje, i klevetnik i predsjednik kantona Aargau, dakle
odvjetnici, mislili da znaju više o koronavirusu od mene kao liječnika s doktoratom iz imunologije i virologije.
Mislim, to sve govori, zar ne?
Dakle, zato mi je cijela stvar dala još više energije.
Neću dopustiti da me omalovažavaju dva napuha amatera koji nemaju pojma o čemu pričaju kad je riječ o
koronavirusu. Neću dopustiti da me takvi ljudi pogode.
Nisam tip osobe koja mora biti u pravu. Oni sjede u parlamentima i tako dalje.
Ali ako sam u pravu, tada ću se zauzeti za svoja prava.
I iznad svega, ovo se odnosilo na stanovništvo, na informiranje stanovništva.
I nije bila trivijalna stvar, bila je stvar života i smrti.
Zovem se Thomas Binder, kardiolog sam i internist te imam doktorat iz imunologije i virologije.
Sve je to bila besmislica: zatvarati starije osobe u domove za starije i ne dopuštati posjetitelje, ostavljati ih da
umru same i usamljene bez posjeta, a iznad svega štetiti djeci višemjesečnim lockdownom, zatvarajući vrtiće i škole.
Liječio sam i vidio toliko djece koja su tijekom tog razdoblja postala ozbiljno depresivna, koja su doživljavala noćne more,
koja su imala poremećaje spavanja, koja su razvila poremećaje prehrane, koja su ili puno jela ili uopće
ništa, koja su sve svoje vrijeme provodila na mobitelima, računalima ili igraćim konzolama.
Rekli su da više ne žele živjeti, jer su za neku djecu te mjere bile pola njihovih života.
Bilo je to jednostavno ludo, i rekao sam da ne mogu šutjeti o tome.
Zovem se dr. Carola Javid-Kistel, homeopatska liječnica.
"Primijetio sam to jer je moja ordinacija odjednom ostala prazna kad je pandemija pogodila, a čak i u
kantonalnoj bolnici, gdje sam tada morao raditi na dežurstvu, odjednom se ništa nije događalo.
Bolnica je bila prazna, poslali su nas kući, čak nam više nije bilo dopušteno dolaziti na posao jer bi to koštalo kantonalnu
bolnicu novac, i uopće ne mogu razumjeti svoje kolege liječnike.
U ovoj rotaciji radi 70 drugih kolega općih liječnika, a samo su se petorica usudila su-potpisati pismo
koje sam tada napisao švicarskom ministru zdravstva.
Deset ljudi je reklo da sam lud, da je ono što radim opasno, i to me navelo da se pridružim otporu, u smislu da
sam rekao da neću pristati na to i da je moja dužnost kao liječnika također podići glas.
Zovem se Andreas Heisler, specijalist sam opće i interne medicine i već 20 godina radim
kao opći liječnik u svojoj privatnoj praksi.
"Počela je prava lova na vještice protiv liječnika koji su odbili popustiti pod pritiskom.
Dakle, u početku je pretraga provedena na temelju potpuno izmišljene optužbe: izdavanje certifikata bez pregleda.
Tada je netko pogledao datoteke ovdje i vidio da su sve ovdje te da su izjave dokumentirane.
Pacijente koji su bili ovdje i imali su od mene potvrdu kasnije su ispitivali jesu li bili u ordinaciji, zašto su bili
u ordinaciji i zašto nisu zatražili potvrdu od svog obiteljskog liječnika, nego su putovali dalje do Staufena.
Dakle, oni su stvarno došli do dna toga, i znam neizravno od policije da bi, prema ovoj
istrazi, optužba zapravo trebala biti odbačena.
A onda me prijavio učitelj koji provjerava medicinske potvrde učenika i kolega u svojoj školi.
On je policiji jednostavno tvrdio da je vidio potvrde, ali da vlasnici tih potvrda uopće nisu bili bolesni.
Stvarno se mora reći da je ovo sudsko ročište bilo apsurdno od početka do kraja u svakoj situaciji, do te mjere da je
sudac bio toliko pristran, još uvijek u panici zbog virusa.
Iako maske više nisu bile obavezne u sudnici niti bilo gdje drugdje u zgradi suda, za ovo suđenje bile su obavezne FFP2 maske
i potvrda o cijepljenju, a prostorija je bila stalno prozračivana. Kad god bih rekao nešto što bi je uzrujalo, ona
bi uvijek dezinficirala ruke i... pa, bilo je to bizarno.
"Već smo pripremili dosjee s potvrdama o nošenju maski, tj. od pacijenata koji su došli isključivo zbog tih
potvrda, za takvu situaciju, ali smo ipak bili iznenađeni što je racija provedena u relativno kasnoj fazi."
Naravno, to također znači da ćete sigurno imati nekoliko nesanih noći dok se u određenoj mjeri ne nosite sa situacijom. Tada znate
da se nešto sprema, da će se provesti istrage, da će se obaviti upiti i da možete očekivati pokretanje kaznenih postupaka.
"Dobivao sam pozive od ljudi koji su me pitali: 'Gospodine Kienecker, trebam li se cijepiti?'"
Vikao sam u telefon: Ne!
Ne s posljedicama. Izvršni je došao i sve preokrenuo.
Kieneckerova partnerica Claudia Schöne također je morala preživjeti strašna iskustva.
Činjenica je da ova pretraga kuće, ili upad, ili racija u mojoj ordinaciji, uopće nije bila odobrena sudom.
Pitao sam svakog od tih službenika javnog reda, njih ukupno četvero, kao i policajce, o sudskom nalogu.
Svi su odbili reći svoja imena ili pokazati svoje iskaznice.
Dakle, od samog početka su znali da rade nešto pogrešno.
Na kraju je isplivalo priznanje nekoga tko je pustio da je došao u ime šefa odjela za
zdravstvo kako bi provjerio je li sve u redu.
Svatko tko je upoznat s izrekama u takvim autoritarnim sustavima zna što to znači.
To znači agresiju, to znači nasilje, to znači postati vrlo drastičan.
Svi ti ljudi su stalno tražili, prilazili ti, stalno nastojali nekako uspostaviti fizički kontakt.
To znači da se trebaš braniti. Zar ne? Dakle. To je bila čista provokacija.
Tražili su razlog za borbu. Onda sam odjednom čuo vapaj za pomoć: Gerald, Gerald, da?
I tada sam kroz ovaj mali prozor na stražnjem ulazu u ordinaciju vidio ogromnu crnu figuru kako trči za Claudiom, s
pognutom pesnicom visoko podignutom, spremnu da je udari.
Molim vas, odmaknite se!
Haloo? Gerald? Haloo? Gerald? Ovo je Ured za javni red.
Molim te, idi i nemoj me dirati! Idi! Idi!
Idi! Nemate pravo biti ovdje! Izađite!
Pa, u usporedbi s onim što sam čuo od kolega, imao sam sreće s potragom za kućom.
Dakle, nije bilo crnaca, nije bilo nasilja, nije bilo ničega o čemu obično čujete, uništenih stanova nakon toga ili
bilo kakve uništene imovine, ništa od toga se nije dogodilo.
Ali sam imao još jednu situaciju koja je bila jednostavno nevjerojatna, nevjerovatna i na kraju također perverzna.
Dakle, policija je u šest ujutro zvonila na vrata, ali nitko nije odgovorio jer ja nisam čuo zvono, a mi
imamo lava s prstenom na leđima i oni su lupali po njemu.
To me je probudilo, a onda sam vidio, po cijelom posjedu, ne znam, deset, dvanaest policajaca s reflektorima,
U suštini su opkolili zgradu, obasjali je svjetlima, a zatim su se četvero ili petero njih nasilno provukli unutra.
Došli su bez naloga za pretragu; željeli su me dovesti kao svjedoka u slučaju protiv pacijenta u
Nürnbergu u vezi s maskom. To je bila pozadina.
To je bio postupak u podne, bez kraja, mogao sam voziti, pokazao sam im, evo dokumenata, evo
moje torbe, sve je spakirano, vozit ću se sam.
Ne, odveli su me sa sobom.
Držali su moju kćer u krevetu, još je spavala, sve je bilo mračno, a oni su joj u lice
usmjerili reflektor, odnosno baterijsku lampu.
To su jednostavno traume, za koje vjerujem da su sustavne.
Dakle, njima je zaista naređeno da to učine, jer to nema smisla.
Onda su me, dvojica policajaca, odvezli u Nirnberg u ovom kombiju, koji također nije nikakav
luksuz, putujući u nečemu takvom, iza rešetaka.
Zatim sam bio u podrumu Regionalnog suda u Nirnbergu, u ćeliji, još sat ili dva, jer, kao
što sam rekao, bilo je rano, mnogo prerano.
To je također bilo iskustvo. Bio sam u tom trezoru i imao je atmosferu kao da si duboko u tamnici, a onda
me je u jednom trenutku policajac izveo odande i odveo ravno na suđenje, samo kao svjedoka.
Dakle, to je jednostavno izvan zakona i reda.
"U Švicarskoj je ordinacija dr. Bindera također bila predmet racije posebne vrste.
Izgovor za ovo bio je više nego čudan.
Da, nisam bio prvenstveno progonjen od strane vlasti ili države, nego od strane dobro poznatog klevetnika koji je
iznio tvrdnje da sam upućivao prijetnje, da sam bio naoružan i da imam povijest mentalnih bolesti.
A onda su obavijestili načelnika policije kantona Aargau, koji je potom pokrenuo ovu ludu
operaciju u kojoj je sudjelovalo ukupno 60 policajaca.
To je bilo 12. ožujka 2020., kada sam htio ići na tjedan dana na odmor.
I baš prije nego što sam završio, oko deset i pol, već bih bio gotov, a malo nakon deset sati
htio sam popiti espresso u maloj kuhinji tamo.
I onda sam samo prošao pored ulaznih vrata koja su od stakla.
A onda sam vidio policajce vani u hodniku kod ulaznih vrata.
Na stepenicama koje vode gore, otprilike pet do deset, na stepenicama koje vode dolje, otprilike pet do deset, i stvarno
žestoki policajci u jarkim nepromočivim prslucima i pripadnici specijalnih postrojbi s
puškama uperenima prema vratima za vježbu.
Odmah sam se vratio za računalo i objavio tweet na Twitteru, nešto u stilu: "Pomozite, policija dolazi da me uhapsi."
To je izazvalo priličnu buru na društvenim mrežama.
I onda sam uspio nazvati i svoju kćer, jer sam pomislio: da, što će mi se sada dogoditi?
Na kraju me upucaju i kažu da je to bila samoobrana, pa želim obavijestiti određene ljude o tome što se
događa, jer je tada to bila zastrašujuća situacija.
Zatim sam primio poziv na svoj mobitel.
Bila je to gospođa, rekla je: "Da, bok, trebali biste izaći ispred vrata, ispred vrata ordinacije."
Da, zašto bih došao do vrata? Da, reći ćemo ti tada, rekla je.
Da, i onda sam istrčao s mobitelom u ruci, lijevom rukom, i otvorio vrata, a ona mi je rekla: Drži
mobitel u ruci da ti mogu davati upute, sada otvori vrata!
Otvorio sam vrata: Sada izađi van i drži ruke u zraku!
Mobitel mi je bio u lijevoj ruci, a desna ruka podignuta, zatim sam se još jednom okrenuo da vide da ne nosim deset kalašnjikova,
ručne bombe i slično, iako uopće nisam bio naoružan i nije bilo naznaka nasilja. Tada su povikali: "Uhvatite ga!"
I onda su me otprilike trojica od njih napala, bacili me na pod, udario sam glavom o pod, zadobio sam malu ranu, ništa ozbiljno,
ali je malo krvarilo, i onda sam ležao na trbuhu, i zavezali su mi ruke iza leđa, i onda, teško je procijeniti
vrijeme, ali imam dojam da sam nakon nekoliko minuta rekao, hej dečki, ne mogu sada disati.
Jednom je u SAD-u bio poznati slučaj koji je uključivao crnca, i da, tada su mi dopustili da ustanem.
Onda su iz lifta izašla dva policajca u običnoj uniformi i ja sam ih prepoznao.
Da, Thomas, smiri se sada i pogledat ćemo to.
Nakon što su me uhitili, shvatili su nakon sat vremena da nisam prekršio nijedan zakon i stoga me nisu mogli zadržati.
Ali su mi onda poslali liječnicu da procijeni jesam li sposoban za pritvor, iako me uopće nisu mogli pritvoriti,
i proglasila me opasnim za sebe i poludjelim zbog korone.
Ona je izmislila novu dijagnozu koja nigdje nije navedena u ICD-u.
Moje navodno oružje bila je vojna pištolj, ali je bila pohranjena kod kuće.
Godine 1980. pridružio sam se švicarskoj vojsci, što sam, naravno, morao učiniti. Bio sam član medicinskog
korpusa kao student medicine, a tamo oružje nije bila jurišna puška, nego pištolj, koji je bio osobno naoružanje.
Nakon toga sam ih zadržao kao poručnik prve klase, a kad sam prije 15 godina napustio vojsku, pohranio sam ih kod kuće bez
streljiva, što je u Švicarskoj potpuno normalno i legalno. Po pravilu, nakon napuštanja vojske zadržavaš svoju osobnu oružje.
I tamo je bilo pohranjeno 15 godina.
Kad su me uhitili, policajci su me naravno pitali: "Gdje je pištolj? Gdje je pištolj?"
Koji pištolj? Da, imaš pištolj. Da, čekaj, misliš li na moj vojni pištolj?
Da, već je 15 godina pohranjeno kod kuće.
Onda sam im rekao gdje, također sam im rekao, ali zar ga neće sada dobiti, u ponoć ili tako nešto?
Moja supruga, koja se preplaši, doživjet će srčani udar ako sada uđete unutra. Molim vas, vratite se sutra.
Ipak su došli u jedan sat ujutro u stan moje supruge. Ona nije čula zvono, pa su upotrijebili moj ključ
da uđu, a zatim su je, poput Ramboa, napali u krevetu.
Dakle, mogla je te noći doživjeti moždani udar, pa je to stvarno bilo teško, a ovaj
Rambo – nevjerojatno je što su ondje napravili.
A onda su me stavili u samicu na 36 sati.
U popularnom govoru to je obložena ćelija, što je točno, osim što nema obloge; to je jednostavno izolacijska ćelija, a
krevet je samo madrac, a WC i umivaonik su dizajnirani tako da se ne možete objesiti niti na bilo koji način ozlijediti.
I tamo sam proveo 36 sati, ne znajući zašto sam tamo bio, a da prije toga nisam ni vidio odvjetnika.
Mislim, sve je to bilo potpuno nezakonito, zar ne?
I onda sam tijekom Uskrsa bio sam 36 sati, zar ne?
Na Uskrsnu nedjelju ležao sam na ovom madracu, uglavnom trčeći po krevetu, zar ne?
Prvo sam ovaj madrac pomaknuo od zida kako bih mogao proći oko kreveta.
Nitko ne može ležati u krevetu 36 sati, zar ne? Nema stolice, ništa.
I naravno, imao sam puno vremena za razmišljanje, i da, pitao sam se: što se ovdje događa?
Ne razumijem, zar ne?
Zbog situacije, dr. Bodo Schiffmann napustio je svoju domovinu i sada živi sa svojom obitelji u Tanzaniji.
Prethodno je u Njemačkoj morao izdržati nekoliko racija.
"Pretražili su naše privatne sobe i sobe za vježbanje, a nakon toga smo bili stvarno traumatizirani."
A to je bilo u veljači 2021.
Moje pretrese kuća prvenstveno služe tome da susjedstvo primijeti i da se ljudi uplaše.
I ovako je: to te traumatizira jer je, po meni, to naoružani pljačkaški čin koji provodi država, jer ti oduzima stvari.
I mi smo stvarno bili takvi da kad bi poštar dovezao ili nešto slično, uvijek bismo pomislili: evo opet policije.
U svakom slučaju, došli su.
Samo zamislite, pitanje je bilo je li izdano nekoliko potvrda o cijepljenju protiv gripe, a oni su htjeli
zaplijeniti naše cjelokupne zdravstvene kartone, koji obuhvaćaju 85.000 pacijenata.
Važno je napomenuti da je prva pretraga kuće u praksi dovela do toga da je javno tužiteljstvo službeno zatvorilo slučaj.
To znači da je pogledala certifikate i zatim rekla: da, opravdani su, u redu je.
I službeno je zatvorio slučaj da smo navodno izdali lažne potvrde o maskama.
Ipak su se vratili. To cijeloj priči daje prilično neobičan okus.
Netko uđe i pokaže ti komad papira. Tamo je bio čak i javni tužitelj.
I on nam je zatim odmah rekao da smo opet imali istu opremu u našim prostorijama za vježbanje.
A onda su mi rekli da odvezem do ordinacije, a moja je supruga bila tamo sama.
A naša su djeca bila gore. Oni su također ušli u dječje sobe.
Djeci je nešto oduzeto, što uopće nije dopušteno.
Cilj je bio uništiti radnu praksu.
Naravno, mislim, ako uklonite te stvari, a zatim sudac odobri pristup 85.000 medicinskih kartona pacijenata.
Dakle, to je bio razlog zašto sam prestao raditi kao panel-doktor.
To znači da smo vratili oba odobrenja za naše blagajne.
Dr. Carola Javid-Kistel, koja je pobjegla u Meksiko, primila je nekoliko posjeta od vlasti, čak i u svojoj odsutnosti.
Dakle, optužen sam jer sam svojim pacijentima izdao potvrde o izuzeću od nošenja maske.
Moram reći da su 80 do 90 posto mojih pacijenata djeca i adolescenti, i izdao sam mnogo potvrda.
I izdao sam mnogo potvrda o oslobađanju od cijepljenja, što je kasnije postalo razlogom policijskih racija.
Sve se to još tri puta ponovilo nakon toga, dok napokon nisam povukao sigurnosnu vrpcu i
praktički se zaključao u uredu, a također i kod kuće.
A nakon treće racije policije, koja je bila u veljači, početkom veljače 2022., Razvila sam tako tešku posttraumatsku anksioznu
smetnju ili posttraumatski stresni poremećaj da sam se stvarno zatvorila u sebe i dopuštala samo odabranim ljudima da uđu u moju
ordinaciju ili moj dom, da sam imala noćne more, da sam sanjala da će me odvesti, da neće samo uzeti moje spise, već da će me
odvesti i zatvoriti, a zatim pokušati nasilno cijepliti protiv COVID-19. U snu sam držao nož u ruci i
ubio sam ih, a zatim sam se probudio natopljen znojem.
I tada sam si rekao da moram odmah otići iz Njemačke, pa sam, da tako kažem, rezervirao opuštajući odmor u Meksiku.
Praznik se pretvorio u dvije godine. Tijekom njezine odsutnosti uslijedila su još dva upada.
Dr. Javid Kistel nije željela vratiti se u Njemačku. Ali ono što je nedostajalo bila je njezina obitelj.
"Ja sam obiteljski čovjek.
Imam troje odrasle djece, imam četvero unučadi i, naravno, imam i majku u Njemačkoj, te očuha, braću i sestre i tako dalje.
I nisam ih mnogo vidio — većinu njih — nisam ih vidio gotovo dvije godine dok sam bio u Meksiku.
A onda smo se usudili jednostavno dogovoriti da se nađemo u Švicarskoj, u Zürichu.
I rekao sam: u redu, Švicarska nije Njemačka. Švicarska je neutralna.
Švicarska također nije u EU. Bit će u redu.
Nažalost, nisam pitao je li u međuvremenu izdan nalog za moje uhićenje.
Mislio sam, u redu, međunarodni nalog za uhićenje može se zapravo izdati samo za nasilne zločine, kaznena djela kažnjiva smrću,
poput ubojstva, ubijanja iz nehaja, osnivanja terorističke organizacije, trgovine
ljudima, trgovine oružjem, nešto poput toga.
Onda sam rekao: u redu, to se uopće ne odnosi na mene s mojim medicinskim potvrdama.
Neće se usuditi. Da, daleko od toga.
Stigao sam na zračnu luku u Zürichu 1. prosinca 2023., tj. prošle godine.
I priložio sam svoj putovnica tamo pri ulasku, na graničnoj kontroli.
I vidio sam kako se promijenilo lice službenika koji ga je skenirao.
I ona mi je odmah rekla: U Njemačkoj je nešto protiv tebe.
Ne mogu te pustiti da prođeš. Moraš sada doći sa mnom.
I onda su rekli: "Da, zapravo me moramo sada zatvoriti", i stavili su me u ćeliju dimenzija dva puta dva metra, u takvu sobu.
Morao sam se potpuno svući i temeljito su me pretražili.
Upravo sam ih uspio spriječiti da mi ne provjeravaju nijedan otvor na tijelu jer sam rekao da nikad nisam imao nikakve veze s
drogom, da nikad u životu nisam zapalio ni jednu džoint i da nigdje nemam skrivenih
droga, pa neka prestanu ili ću jako vrištati!
A to je bilo zbog 16 potvrda o maskama. Europski uhidbeni nalog zbog 16 potvrda o maskama!
Nisam mislio da je to moguće i stalno sam to pitao. Također sam želio to uslikati i odmah poslati svom odvjetniku.
A onda su rekli da to nije dopušteno i, naravno, sve su mi oduzeli.
Moj novac, moj putovnica, moji mobiteli, moj prtljag, sve je nestalo.
Tada sam bio potpuno sam u ovoj ćeliji i pomislio: u redu, svijet sada propada.
I tada sam bio pritvoren ukupno dvanaest dana, jedanaest dana u Zürichu.
A onda sam pregovarao sa švicarskim odvjetnikom, koji je i dalje morao biti uključen, pa, ne baš pregovarao, ne, rekao mi je da
bih se jednostavno trebao dati izručiti Njemačkoj, jer ako se ne bih dao izručiti, postupak
izručenja u Švicarskoj mogao bi trajati i do godinu dana.
I uz jamčevinu od 30.000 eura, koju je moja obitelj morala prikupiti u vrlo kratkom roku – nitko od nas nije imao toliko
novca – pušten sam 12. prosinca iz zatvora u Schwäbisch Gmündu, u koji sam prebačen 11. dana – tako da sam u
Schwäbisch Gmündu bio još jedan dan – i onda sam pušten.
Dr. Bianca Witzschel ostala je u svojoj domovini Njemačkoj kao disidentska liječnica.
To je bio njezin propast.
U veljači 2023. godine, sasko pravosuđe ju je uhitilo i stavilo u pritvor.
Optužba je bila za krivotvorenje dokumenata u više od 500 slučajeva radi izdavanja potvrda o
nošenju maski i potvrda o izuzeću od cijepljenja.
Željeli smo razgovarati s hrabrom doktoricom Dr. Witzschel tijekom njezina zatočeništva, ali je
zatvor blokirao svaki pokušaj da je kontaktiramo.
Bianca Witzschel nije bila ni obaviještena o našim ponovljenim zahtjevima, a nama nije odobreno snimanje.
Ponovljeni pokušaji uspostavljanja kontakta nisu dali nikakvih rezultata.
Doktorica Bianca Witzschel provela je gotovo godinu i pol u tamnici koronavirusa cjepnog režima.
"Nisam bio svjestan nikakve krivnje.
Sve sam certifikate uredno posložio u fascikle jer sam mislio da ovdje radim nešto dobro.
Mogu sa sigurnošću reći da sam osobno upoznao sve pacijente kojima sam izdao potvrdu ili sam znao
da ti pacijenti postoje i da su imali pritužbe.
Dakle, sve do trenutka kad je ovo pretraživanje odjednom navalilo, zapravo sam bio siguran da se to meni neće dogoditi.
I onda je došao 16. prosinca 2020.
Bio sam kod kuće u to vrijeme jer sam si nekoliko tjedana ranije slomio kralježak u padu.
Nisam mogao raditi osam tjedana i morao sam hodati na štakama i nositi steznik.
Bilo je tek nešto poslije osam kad je moja supruga iznenada rekla: "Ali pred našu kuću se vozi mnogo policijskih automobila."
Što se događa? Još sam bio u krevetu, a onda sam ustao.
Onda su došli: Imamo nalog za pretragu i moramo pretražiti cijelu kuću.
Samo sam pomislio, oprostite? Da, zbog vaših potvrda o maskama.
Što radiš u mojoj ordinaciji, u mojoj kući? U mojoj ordinaciji, možda, ali zašto
pretražuješ? Ovo se može razjasniti na druge načine.
Da, oni imaju naloge, moraju sve nadzirati.
Zatim su tih deset ljudi obišli sve prostorije, uzeli naše laptope i mobitele, uključujući i mobitel moje supruge – moja kći
je još bila tamo – pretražili su dječje sobe, otvorili sve ormare i noćne ormariće, što
je unutra, kakve to veze ima s certifikatima?
Cijela je stvar trajala četiri sata, a istovremeno se u ordinaciji – moja mi je asistentica, koja je ovdje obavljala
administrativne poslove, rekla – provodila i pretraga tijekom koje ju je stariji policajac koji je vodio istragu oštro prekorio:
Moraš svjedočiti da je tvoj šef kriminalac.
Zatim smo to doslovno zabilježili u zapisnik na sudu.
Dakle, zbog takve vrste pristranosti bila je zastrašena i nakon toga je stvarno imala velike probleme.
I mi smo bili, pa, ja sam bila potresena, mislila sam da se ovo ne može dogoditi, i osjećaš se kao da si
silovana, premlaćena, a nakon toga si potpuno iscrpljena.
Djeca su osobito pogođena i također su iskusila najteže simptome.
Nisu se više mogli koncentrirati. Osjećali su mučninu i imali su glavobolje.
Neki su se u školi srušili pod maskama, a u svojoj praksi imao sam mnogo, mnogo roditelja koji su mi to rekli u suzama,
uključujući i djecu koja su plakala, i sasvim je jasno da kao liječnik moram reagirati i tim ljudima izdati liječničku potvrdu.
Posebno tužan primjer, jedan od mnogih tužnih primjera pacijenata, bio je slučaj mlade djevojčice koja je
došla sa svojom majkom u studenom 2020. iz Bavarske šume. Djevojčica je imala tešku reakciju na masku, s mučninom,
Glavobolje, gubitak apetita, i majka me je zamolila da izdamo takav certifikat. Dijete je bilo prisutno ovdje.
Naravno da sam to učinio, i šest mjeseci kasnije, 6. svibnja 2021., vraćaju se.
Pitam se, treba li ti još jedan certifikat?
Da, trebamo ga. Uskoro ćemo održati slavlje pričesti i željeli bismo imati važeći certifikat.
Ceremonija pričesti bila je 9. svibnja, koliko ja znam, a sljedećeg ponedjeljka me nazvala majka i rekla mi nešto strašno.
Rekla je: zamisli, sjedili smo u crkvi s našom rodbinom, naša je djevojčica bila tako uzbuđena zbog te pričesti, svećenik je već
ulazio s klericima i odjednom prekinuo misu jer je otkrio da ta djevojčica u prvom redu ili u klupi nije nosila masku, poziva
majku djevojčice u sakristiju, prekida misu – svi čekaju, svi gledaju u tu djevojčicu – i onda kaže: 'Da, imate li potvrdu?'
A onda vidi da je certifikat od Weikla: Da, to je doktor za maske, to nije prihvatljivo, on zove policiju i mislim da
je cijela stvar uzrokovala kašnjenje od više od 30 minuta.
Policija me pitala: Može li tvoja kći nositi masku ili ne? A ja sam rekao: Ne.
– Način na koji je svećenik reagirao bio je pretjeran i užasan, i uništio je pričest.
"Smatram to neizrecivo nesućutljivo s obzirom na to da dolazi od ministra koji bi trebao brinuti o dobrobiti ljudi."
"Došli su u šest sati ujutro i gotovo srušili tvoja ulazna vrata."
Uz sav taj buka, prirodno si sišao dolje da vidiš što se događa, zar ne?
I onda sam samo stavio nogu ispred vrata i otvorio ih.
Rekao sam: Da, policija, jeste li sada ruska mafija koja je posudila uniforme ovdje u našem kabareu?
Prvo bih želio vidjeti vaš identifikacijski broj službe i nalog za pretres. Ne, otvorite vrata sada!
Onda kažem: Ne, želim prvo vidjeti nalog za pretragu.
Ne, ti sada otvori vrata! I pritisak na vrata sve se više pojačavao.
Tamo ispred njega stajao je tip visok dva metra, teško naoružan, a ondje je bio veliki arsenal ljudi.
I, da, onda su me više-manje gurnuli u moju čekaonicu.
Željeli su me prisiliti da u svom domu nosim masku, pa sam rekao da definitivno neću nositi masku u svom domu.
Da, zapravo mislim da je to sada malo previše.
A onda su me pritvorili u mojoj čekaonici.
Kao što sam rekao, trebao sam nazvati odvjetnika, pa sam pogriješio jer sam imao telefon
u ruci i rekao da ću nazvati svog odvjetnika.
Ne, ne zoveš nikoga! Tako je vidio da imam mobitel u stražnjem džepu.
A onda su mi i to oduzeli.
Odnijeli su dva mobitela, dva laptopa, tvrde diskove, porezne dosjee, pa čak i pisma pacijenata koja su
ležala na komodi u mom privatnom stanu na gornjem katu.
Da, čak su provalili u iznajmljeni stan na gornjem katu.
Pretražili su štalu, pretražili su garaže.
Stvarno se moraš zapitati to. Što oni traže? Što oni traže?
Pa, ne bih se iznenadio da su u mojoj garaži pronašli dječju pornografiju ili vreću kokaina u
mojoj štali, samo da me nekako kompromitiraju.
Nemam pojma, nemam pojma. Pa, stvarno se osjećaš kao ozbiljan terorist.
I to mi već ide na živce.
Kažem da, hvala Bogu što sam tog jutra bio sam, jer mislim da moj sin to ne bi tako lako preživio.
I iznad svega, što štampa na kraju o tome misli.
Stavili su u novine fotografiju na kojoj se vidi dugačak red policajaca koji nose plave kante.
Da, i osiguran je veliki broj dokaza.
Ostavili su ovdje nered, bilo je stvarno nevjerojatno.
I da, što će ostati kad odu?
Sjedila sam ovdje drhteći, da, a moji su pacijenti ulazili i ta napetost također – prasnula sam u plač
jer se stvarno osjećaš kao... nemoguće je opisati.
Stvari su se također neopisivo rasplamsale kod Heinricha Habiga.
Neželjeni posjet državnog odvjetništva završio je pritvorom.
Dakle, koliko sam tog dana razumio, Državno odvjetništvo me je optužilo da sam izdao netočne potvrde o
cijepljenju ili, na primjer, ubrizgao fiziološku otopinu umjesto cjepiva, i to kod 6.000 pacijenata.
Negdje oko 10 sati ujutro – običan radni dan – otvorila su se vrata i javno tužiteljstvo Bochuma jednostavno je ušlo.
Pomislio sam, što sam pogrešno učinio?
Sve je trebalo otvoriti, sve je trebalo pregledati, sva su papira prikupljena, neke serije cjepiva, kante za
otpad, kante za papirni otpad, gdje god je bilo sumnje, šprice i tako dalje, sve je prikupljeno.
Ljudi koji su dolazili na moje seanse, odnijeli su ih sa sobom, da tako kažem, dok su bili sa mnom, i rekli:
Ako imate karticu o cijepljenju, dođite s nama, uzet ćemo vam uzorak krvi! A neki su željeli svog
odvjetnika, ali to nije bilo dopušteno, i tako dalje.
Željeli su pronaći mnogo novca, ali nisu našli ništa jer su tvrdili da sam pacijentima naplatio pretjerane iznose za
potvrde o cijepljenju, što tužiteljstvo potom nije uspjelo održati u završnoj riječi zbog svjedočenja svjedoka.
A onda je tužitelj iznenada rekao mojoj supruzi: Oh, upravo sam odlučio da ću i tebe prijaviti, da ću i tebe istražiti.
Baš tako, niotkuda. Kako je na to došla?
Pa su onda rekli: "Sada idemo u tvoj stan, reci nam gdje je, inače ćemo razvaliti vrata."
A onda su pretražili nešto u našoj kući.
Pretpostavljam da bi oni to nastavili raditi, a svakih nekoliko dana vjerojatno bi mi pretražili
kuću pod nekim izgovorom, zbog nečega ili nečega.
A onda smo se preselili u samostojeću zgradu koja pripada bratu moje supruge, koji nam ju je ponudio u Dortmundu, pa
smo se tamo uselili i svakodnevno odatle vodili ordinaciju.
To znači da sam prodao stvari: imao sam ormare, stolove, stolice, sve što više-manje imate u ordinaciji
i što ne možete jednostavno brzo negdje pohraniti.
Državno odvjetništvo me je potom optužilo da sam namjerno prodao predmete ispod njihove vrijednosti, jer
sam morao brzo doći do gotovine za financiranje bijega.
Dakle, napokon su imali razlog.
Dakle, u pritvoru morate zamisliti da vam ujutro kažu da ćete danas imati posjet, zatim vas u 7:30
ujutro pokupe, odvedu u sobu i ondje vas čeka ta žena.
Ali sada vas ne preuzimaju u 8:00, niti u 9:00, niti u 10:00, niti u 11:00, i nitko vas ne obavještava.
A onda kažem: Pa, kako je bilo na posjeti?
Ne znamo, morat ćemo nazvati recepciju, ni oni ne znaju ništa.
Dakle, stalno te malo varaju.
Da, uvijek sam saznavao da sam tamo bio uzalud, a onda nisam dobio dopuštenje, a onda su unuci željeli doći u
posjet, ali ni to nije bilo odobreno, i tako dalje i tako dalje.
Tako je bilo, stalno je bilo... da, sabotirano.
Ova sabotaža i nesigurnost bile su nepodnošljive za Fatimu Habig.
"Bilo je užasno. Ne možeš zamisliti koliko je bilo užasno."
Nekako su mi oduzeli mog muža. Nikada nismo bili razdvojeni, uvijek smo radili zajedno, sve
smo radili zajedno, a odjednom ga više nije bilo.
Nisam ni stigao reći zbogom njemu kad su došli po njega.
Prvu demonstraciju, koju je organizirala moja supruga, pa, nisam je baš primijetio.
Ispred je bila velika demonstracija s bubnjarsima i transparentima.
Da, a mnogi su ljudi također nosili majice na kojima je pisalo "Sloboda za Heinricha". Došli su na sud
u tim majicama, što se sucu naravno nije svidjelo.
A onda su pjevali pjesme o slobodi, da, i da, to je bilo impresivno.
To je bio sjajan signal s vanjske strane. Da, znao sam da me nisu zaboravili. To je bilo stvarno sjajno.
A onda je ušao sudac, sjećam se, bio je to gospodin Yilmaz, turski sudac, koji je iznenada rekao: Tvoje stvari su već spakirane.
Dakle, sada sam znao da ako su moje stvari spremne u skladištu, moje otpuštanje mora biti neizbježno.
I onda su mi dopustili da izađem.
Svi su bili tamo. Djeca, rođaci, svi prijatelji, odvjetnici, potpuni neznanci, neki iz drugih gradova.
To je bio još jedan vrhunac.
"Ali bilo je i glasova iz stanovništva koji su bili gorko ljuti.
Uvrede, optužbe i čak prijetnje smrću.
Dr. Külken, vi ste u suštini jadni bufon, ili točnije, ubojica, koji svojim fanatičnim, agresivnim govorima potičete svoje
sljedbenike da se suzdrže od poduzimanja razboritih mjera za suzbijanje pandemije (usput, znate li uopće što je pandemija?).
Dakle, svi su prošli kroz isto. Primili su prijetnje smrću.
Odjel za kriminalističku istragu pomnije je istražio neke prijetnje jer su bile pomalo čudne.
"To je bio jedan od razloga zašto smo otišli, jer smo primili prijetnje smrću protiv obitelji."
Dakle, ne protiv mene, nego protiv obitelji. Pokušan je atentat na moj život.
Automobil je iznenada pokazao gubitak tlaka u prednjoj desnoj gumi.
Odmah sam se zaustavio na desnoj strani i u rekordnom roku zrak je ispustio.
I onda sam našao nekoga da odveze tu stvar u radionicu, i on je skinuo gume i rekao da je u nju bilo bušeno.
To se nije dogodilo. Imam i slike toga.
Kažu da je to definitivno slučaj, nikada prije nisu vidjeli ništa slično.
Ovo je definitivno napravljeno bušilicom, tako da se, kad vozite dovoljno brzo na autocesti, ta stvar može eksplodirati.
I ovaj bijeg i danas je teško podnijeti dr. Mechthild Schiffmann.
Nedostaje mi ulica u kojoj smo nekad živjeli.
To je bio dom. Dogodilo se neka vrsta iskorjenjivanja.
"Na prekršajnom sudu osuđen sam na dvije godine i devet mjeseci zatvora bez mogućnosti uvjetnog otpusta."
I javno tužiteljstvo je u početku uložilo žalbu jer su smatrali da je kazna preblaga.
Dakle, na početku suđenja, odnosno na žalbi, tražili su više od tri godine zatvora, a u završnim riječima povećali
su svoj zahtjev na četiri godine zatvora bez mogućnosti uvjetnog otpusta, odnosno četiri godine zatvora.
"Bilo je 30 dana saslušanja, što je mnogo.
Drugog dana suđenja ponuđen mi je dogovor: priznanje krivnje za 100 lažnih zdravstvenih potvrda.
Zatim vrlo visoka novčana kazna s maksimalno 720 dnevnih stopa, što bi odgovaralo 72.000 eura po stopi od 100 eura dnevno.
I to u konačnici dovodi do oduzimanja licence za bavljenje medicinom, naravno.
"Da, presuda je očito bila farsa."
Dakle, na kraju je cijela stvar unaprijed razmotrena između tužitelja, suca i mog odvjetnika.
Presuda je dogovorena i na kraju – kako se ispostavilo – bila je 14 mjeseci uvjetne kazne,
odgođene na tri godine, uz novčanu kaznu od 1.000 eura.
To znači da je ukupno bilo pet optužbi.
Dakle, dvije optužbe koje se odnose na zdravstvene potvrde, a zatim po jedna za poticanje na mržnju,
vrijeđanje javnog dužnosnika i klevetu protiv kolege.
Dakle, tada su dvije optužbe odbačene.
Također su mi jamčili da ću, nakon što odslužim ovu uvjetnu kaznu, moći napustiti Njemačku i vratiti se u Meksiko.
"To je bio pravi užitak za novinare, zar ne?"
Novinari su potom mogli pisati iznova i iznova tijekom 15 mjeseci kad god bih išta rekao ili postao previše vidljiv u javnosti:
Da, dr. Binder, on je taj poznanik, luđak koji se suočava s kaznenim postupkom.
"Dana 22. lipnja, javno tužiteljstvo mi je poslalo optužnicu.
Istovremeno je objavljeno priopćenje za medije u kojem su imenovani pojedinci:
Dr. Walter Weber iz Winterhudea je optužen.
I cijeli dan je moja slika bila izložena u podzemnoj željeznici.
U srednjem vijeku to se nazivalo 'stavljanje na stup sramote'.
"Savezni sud pravde mora, naravno, razmotriti gotovo 1.000 stranica žalbe koje je napisao odvjetnik."
To znači da se sucima Saveznog suda pravde to mora riješiti, a zatim napisati odgovarajuće obrazloženje.
I to bi moglo ići u oba smjera.
Dok sam bio u pritvoru, upoznao sam i ljude koji su godinu dana čekali na svoju žalbu.
"Sudac, također tvrdokoran, koji još uvijek nije vidio razum i nije prihvatio nijedan argument, zatim mi
je izrekao 200 dnevnih novčanih kazni od po 100 eura."
To znači da imam kaznenu evidenciju, naravno. To je 20.000 eura.
I ponovno smo uložili žalbu, još jednom, tvrdeći prvenstveno da nema znanstvenih dokaza koji bi potkrijepili
slučaj, ali i da je članak 278 bio potpuno neprikladan te da je zapravo predstavljao izopačenje pravde.
A sada je, unatoč trenutnoj situaciji u RKI-u i RKI-evim datotekama, ovo opet praktički
zanemareno, pometano pod tepih, proglašeno nevažnim.
Presuda je stoga konačna i čini se da sam sada pravomoćno osuđen kriminalac.
"Najveća kazna je da nam prijete zatvorske kazne u trajanju od tri do pet godina."
I dalje vise nadamnom poput mača Damokla.
Čak i profesionalna zabrana nametnuta liječnicima, trogodišnja zabrana obavljanja profesije i novčana
kazna od 10.000 eura, za mene su sitnica, jer sam tri godine na bolovanju i ne mogu raditi.
Nakon ovog racije nisam mogao raditi.
Međutim, moji su računi i dalje zamrznuti zbog apsurdnih iznosa zapljene dok se postupci ne okončaju.
Jedna banka je ukinula moj račun; svi su mi računi bili zamrznuti 15 mjeseci. To je boljelo.
"Žele mi oduzeti profesuru, ali to se još nije dogodilo jer bih prvo morao biti osuđen za poticanje mržnje i antisemitizam."
Srećom, međutim, to se nije dogodilo.
Pa, činjenica je da je sam Ured glavnog državnog odvjetnika uložio žalbu na ovu presudu magistrata.
U tom pogledu stvar se sada počinje ispočetka.
Hrabri liječnici nisu mogli sudjelovati u zločinu koronavirusa.
Njihova savjest i dužnost skrbi prema pacijentima to im ne bi dopustili.
"Bilo je to jednostavno ludo, i rekao sam da ne mogu šutjeti o tome."
Porodično prezir i isključenje često su bili posljedice.
"Moj partner me također napustio u to vrijeme.
Bila sam s njim pet i pol godina, a on je također rekao: "Da, ti se ne slažeš s ovim, ja se
pridržavam mjera i više ne mogu biti s tobom."
Dakle, cijeli mi se život stvarno raspao.
Dakle, čak su i neki članovi moje obitelji isprva bili protiv mene.
"Što se tiče moje obitelji, naravno da sam vrlo sretan.
Moja supruga i moja najstarija kći – da, tu počinje emocija – bile su vrlo podržavajuće, dok
drugi članovi obitelji to nisu bili, kao i svugdje.
Međutim, ti osobni neuspjesi nisu ih naveli da posumnjaju u svoja uvjerenja ili svoje postupke.
"Definitivno se isplatilo. Definitivno se isplatilo preuzeti taj rizik, također i za nas same."
Njihovi zahvalni pacijenti i pristaše dali su svojim već zatočenim herojima borbe protiv koronavirusa snagu i podršku koja
im je bila toliko očajnički potrebna u ovim teškim vremenima.
"Kako si se osjećao u tim trenucima kad si čuo ljude vani?"
Bilo je neopisivo... Bilo je sjajno.
Ne možeš to reći...
"Ali mi smo mu rekli."
Kroz ovih 15 priča pokazali smo kako se sustav brutalno osveti onima koji se ne uklapaju.
Dokumentarci poput ovoga izuzetno su važni u borbi protiv ove nepravde.
Molimo vas da i dalje podržavate naš rad. Ali danas se usredotočujemo na heroje pandemije koronavirusa.
Mogao sam posjetiti sve te hrabre ljude. Čuo sam njihove priče.
I duboko me potreslo kad sam pogledao u njihove oči i iz prve ruke iskusio i osjetio što je učinjeno njima i njihovim obiteljima.
Progonjen, ganjan, izopćen. Društveno i ekonomski uništen.
Mnogo toga se ne može poništiti. Ali sada ih možemo podržati.
Moralno, osiguravajući da se ne zaborave, ali i kroz financijsku pomoć.
Jer se ti ljudi suočavaju s ekonomskom propašću.
Skupa kaznena postupanja, zamrznuta sredstva, profesionalne zabrane.
Ovi časni doktori sada se suočavaju s propašću jer su tada dali sve od sebe.
Za svoje pacijente, za nas i za našu djecu.
A sada želimo biti tu za te ljude.
AUF1 od danas prikuplja donacije za ove liječnike.
Donirajte onima koji su tada riskirali sve i dali sve od sebe za nas.
Molimo donirajte sada! Svaki doprinos je važan. Hvala vam!