"Dette er tidenes største medisinske forbrytelse. En humanitær katastrofe av uante proporsjoner."
"Ingen vil tilgi deg for det."
"Vennligst forlat dette området umiddelbart!"
"Vi er folket! Vi er folket!"
["Har du en maske med deg? Vennligst ta den på, ellers forlater du plassen!"
["Vaksinasjonene er mer eller mindre fri for bivirkninger."
"I nabolaget mitt døde ni personer på én dag etter å ha blitt vaksinert på studenthjemmet vårt."
"Legene som vaksinerer nå, vil alle måtte stå til ansvar for sine handlinger. Og senest for Gud."
"Vi har ikke noe dødelig virus her.
Vi har ikke en medisinsk pandemi her, vi har en kriminell pandemi."
"For øyeblikket opplever vi virkelig et tyranni av de uvaksinerte."
"Nå må vi virkelig ta konsekvent grep mot disse koronavirusfornekterne og vaksinemotstanderne."
"Vi har et demokrati å forsvare her."
["Koronatidens redsler sitter dypt. For noen sitter de dypt, for andre ser de ut til å være over.
Men for de legene som i maskenes og vaksinenes tid gjorde tappert motstand for å redde
og beskytte mennesker, er det langt fra over.
Tvert imot, utenfor offentlighetens søkelys blir de fortsatt jaget, forfulgt og utstøtt av
et hevngjerrig, nådeløst og overmektig system.
Et system som ikke tilgir at motstanden mot koronaløgnene i stor grad ble gjort mulig av disse legene inntil
angrepet på menneskeheten kunne slås tilbake av oss alle sammen.
Hvis det neste angrepet på folket fra globalistregimet, som blir mer offensivt for hver dag som går, hvis dette neste
angrepet tar en avledningsmanøver via helsesporet, så vil dissidenter stå i veien for den ønskede verdensregjeringen.
Og særlig i veien står leger som ikke følger ordre fra politikken, militæret og legemiddelindustrien, men
ønsker å være et beskyttende skjold for pasientene i samsvar med den hippokratiske eden.
Og det er derfor våre heltemodige leger nå skal tilintetgjøres i all stillhet, borte fra offentlighetens søkelys.
I medienes fortielse skal disse modige menneskene straffes, ruineres økonomisk og sosialt og deretter glemmes.
Men vi har ikke glemt dem.
Vi besøkte femten av disse modige menneskene på vegne av alle de andre som ikke samarbeidet med koronavirusregimet.
I Tyskland, Østerrike, Sveits og til og med Tanzania.
Fordi verden må få vite om skjebnen til de modige legene.
Vi viser hvordan disse tause heltene trakasseres, mobbes og forfølges av systemet den dag i dag."
["Innen to uker etter at vaksineringen startet, ble det rapportert om dødsfall i hjemmene.
Ja, det var i januar 2021, og jeg gråt. Herregud, ja.
Jeg visste at jeg ikke kunne gjøre en feil.
Men jeg hadde ingen anelse om at det skulle bli så ille så raskt.
[Mitt navn er Sucharit Bhakdi. Jeg er spesialist i mikrobiologi og epidemiologi for infeksjonssykdommer."
["Da dette begynte, visste jeg, jeg visste et år i forveien at noe slikt ville komme.
[Mitt navn er Heinrich Habig. Jeg er allmennpraktiserende lege, lege i naturmedisin, akupunktur og manuellterapi."
["Jeg innså faktisk ganske tidlig at det ikke handlet om befolkningens helse, men at det lå en intensjon bak, og at denne
intensjonen ikke bare handlet om å implementere visse, jeg vil si, vrangforestillinger i
befolkningen, men også om å bygge opp fiendebilder.
[Mitt navn er Thomas Külken. Jeg er allmennlege og har spesialisert meg i antroposofisk medisin."
["Det ble presentert som et dødelig virus av pressen. Så man måtte være forsiktig i begynnelsen.
Jeg kunne ikke ha visst bedre.
Jeg kunne bare ha mistanke om at noe var galt på grunn av min utdannelse i infektiologi, epidemiologi og vaksinasjonskurset
Ehrengut, som jeg fortsatt holder i ære i Hamburg.
Jeg føler meg forpliktet overfor pasientene. Retningslinjene for dette ble nedfelt av selveste Hippokrates.
Og jeg kan ikke forestille meg at denne eden, denne eden om medisinsk forpliktelse overfor pasienter,
plutselig kan brytes i 2020, under påvirkning av WHO.
[Mitt navn er Gerald Kienecker. Jeg er spesialist i oftalmologi.
Jeg har videreutdanning i patologi, indremedisin og intensivmedisin."
["60 % av legene var overbevist om at tiltakene var riktige.
Og så kunne jeg se på kollegene mine, og så tenkte jeg: Hvorfor er det så mange som deltar?
[Mitt navn er dr. Walter Weber.
Jeg er indremedisiner i Hamburg med spesialisering i psykosomatisk medisin og
kreftbehandling, og jeg har vært autorisert lege i 53 år."
["Det var klart for meg fra første stund, også på grunn av mine erfaringer i klinikken med kolleger som noen
ganger kollapset på grunn av re-pusting under masken, at masken utgjorde en helserisiko.
Og selv i 2020, i begynnelsen av pandemien, var det ingen bevis for at maskene kunne beskytte mot virussykdom på noen måte.
"Det fungerte bare fordi folk var så inne i massepsykosen sin.
Fordi mediene rett og slett gikk med på det. Det ville ikke ha fungert uten mediene.
Uten dette bombardementet, uten alt dette... til og med i medisinske tidsskrifter, i
fagtidsskriftene, det tullet de har skrevet!
Det hadde du ikke hatt råd til fem år tidligere. Alle ville ha sagt: "Har du det fortsatt?
"I begynnelsen fikk jeg mange... Jeg fikk utrolig mange e-poster som respons på de første videoene, med folk som
takket meg for at jeg hadde fått dem ut av frykten og fortalte meg hvor viktig det jeg gjorde var.
Og det var mange videoer som sa at du kanskje var modig.
Og jeg sa: "Hvorfor er jeg modig? Jeg er bare en ØNH-spesialist.
En ØNH-spesialist er ekspert på forkjølelse, fordi det er det vi lever av.
Og vi vet alt om koronavirus. Så i så måte har jeg gjort meg opp en mening.
Jeg prøver å berolige folk, jeg er akuttlege, og jeg trenger ikke være modig for å gjøre det.
[Mitt navn er Dr. Bodo Schiffmann, spesialist i øre-, nese- og halsmedisin og akuttmedisin."
["Jeg har alltid vært en kritisk person.
Så hvis noe blir diktert ovenfra uten argumentasjon, synes jeg det er vanskelig å tilpasse
meg det, det gjør jeg egentlig ikke av prinsipp.
Og jeg vet alltid at hvis noe blir solgt med frykt og panikk, uten reelle argumenter, så er det noe som er galt.
[Mitt navn er Ronald Weikl.
Jeg er gynekolog og allmennlege med spesialisering i naturmedisin, og jeg er medstifter av og nestleder i MWGFD, Society of
Physicians and Scientists for Health, Freedom and Democracy."
["Så vi ble ærekrenket og kriminalisert på én gang, og det gikk så langt at vi leger rett og
slett ble behandlet som alvorlige terrorister.
Den med inngangsdørene sprengt opp og legene kastet på gulvet og lagt i håndjern bak ryggen foran barna sine.
Ja, det er det som er greia, for jeg skal ha utstedt falske helseattester i henhold til
paragraf 278 i straffeloven, eller hva den nå heter.
[Mitt navn er Rolf Kron, jeg er allmennlege og homøopat."
["Jeg forsøkte umiddelbart å informere politikere, journalister og legekolleger om alle disse feilene i
denne koronafortellingen, men fikk aldri noe svar.
Ikke engang et svar som: "Thomas, du er gal" eller noe sånt, bare ikke noe svar.
Det var veldig skummelt.
Og så innser jeg at det var to advokater involvert i arrestasjonen av meg, både bakvaskeren og ordføreren i kantonen
Aargau, altså advokater, som mente de visste mer om koronaviruset enn jeg gjorde som lege med doktorgrad i immunologi og virologi.
Det sier vel alt?
Det var derfor hele greia ga meg så mye energi.
Jeg skal ikke la meg knekke av to pompøse lekfolk som ikke har peiling på hva de snakker om, hva Corona handler om.
Jeg er ikke typen som må ha rett. De sitter i parlamenter og så videre.
Men hvis jeg har rett, skal jeg stå opp for rettighetene mine.
Og fremfor alt handlet dette om befolkningen, om å informere befolkningen.
Og det var ikke bare en bagatell, det var et spørsmål om liv og død.
[Mitt navn er Thomas Binder, jeg er kardiolog og indremedisiner og har en doktorgrad i immunologi og virologi."
["Det var bare tull, inkludert å låse de eldre inne på aldershjemmene og ikke slippe inn flere besøkende og la dem
dø ensomme og alene uten besøk, og fremfor alt å skade barna og måneder med nedstengning, stengte barnehager og skoler.
Jeg har behandlet og opplevd så mange barn som ble alvorlig deprimerte i løpet av denne tiden, som virkelig hadde mareritt,
som hadde søvnforstyrrelser, som utviklet spiseforstyrrelser, som enten spiste mye eller ingenting i det hele tatt,
som brukte evigheter på å bare tulle rundt på mobiltelefonen eller datamaskinen eller spillkonsollen.
De sa at de ikke lenger ønsket å leve, for for noen barn var dette halve livet, disse tiltakene.
Det var helt sprøtt, og jeg sa at jeg ikke kunne holde tett om det.
[Mitt navn er Dr. Carola Javid-Kistel, jeg er lege i homeopati."
["Jeg merket at praksisen min plutselig var tom da pandemien slo til, og kantonsykehuset, der jeg måtte gjøre mine tjenester,
mine akuttjenester på den tiden, var plutselig helt tomt.
Sykehuset var tomt, vi ble sendt hjem, vi fikk ikke engang lov til å møte opp på vakt fordi det ville ha kostet kantonsykehuset
penger, og jeg forstår ikke legekollegene mine i det hele tatt.
Det er 70 andre allmennlegekolleger på vakt i denne turnusen, og bare fem våget å skrive under på brevet
jeg skrev til den sveitsiske helseministeren den gangen.
Ti personer sa at jeg var gal, at det jeg gjorde var farlig, og det førte til at jeg bestemte meg for å bli med i
motstandsbevegelsen, i den forstand at jeg sa at jeg ikke skulle delta, og at min jobb som lege var å heve stemmen.
[Jeg heter Andreas Heisler, er spesialist i allmennmedisin og indremedisin og har jobbet som fastlege i egen praksis i 20 år."
["Det begynte en veritabel jakt på leger som nektet å gi etter.
Slik var det i utgangspunktet søket her under den rett og slett fiktive anklagen: utstedelse av sertifikater uten undersøkelse.
Så så de på mappene her, og så at alle var her, at uttalelsene var dokumentert.
Pasienter som var her og hadde attest fra meg, ble også spurt i etterkant om de var i praksisen, hvorfor de
var i praksisen, hvorfor de ikke ba om attest fra fastlegen sin, men lenger unna i Staufen.
Så de kom virkelig til bunns i saken, og jeg vet indirekte gjennom politiet at etter disse
undersøkelsene burde tiltalen faktisk bli henlagt.
Og så anmeldte en lærer som sjekker vitnemålene til elever og kolleger på skolen sin, meg.
Og han hevdet rett og slett til politiet at han hadde sett sertifikatene, men eierne av
disse sertifikatene var ikke syke i det hele tatt.
Man må virkelig si at dette rettsmøtet var absurd fra A til Å i alle situasjoner, helt ned til det faktum at
dommeren var så forutinntatt, så panisk over viruset.
Vi måtte - selv om det ikke lenger var påbudt med masker i rettssalen, i hele rettsbygningen - FFP2-masker og bevis ble
rekvirert spesielt for denne rettssaken, og det var konstant ventilasjon, og når jeg sa noe som gjorde henne opprørt,
desinfiserte hun alltid hendene sine og ... så det var bisart."
["Vi hadde egentlig allerede forberedt mappene med maskeattester, altså fra pasienter som kun kom på grunn av maskeattestene,
på en slik situasjon, men vi ble likevel overrasket over at denne razziaen kom på et relativt sent tidspunkt.
Det betyr selvfølgelig også at man får noen søvnløse netter før man til en viss grad har kommet til rette med
situasjonen, for da vet man at noe er nært forestående, at det pågår etterforskning, at man må regne med en straffesak."
"Jeg har blitt oppringt av folk, Mr. Kienecker, skal jeg vaksinere meg?
Jeg ropte gjennom telefonen: Nei!
Et nei med konsekvenser. Sjefen kom og snudde opp ned på alt.
Kieneckers partner Claudia Schöne måtte også oppleve forferdelige ting.
Det var slik at denne husransakelsen eller innbruddet, razziaen i min praksis, ikke var godkjent av en dommer i det hele tatt.
Jeg spurte hver eneste en av disse ordensbetjentene, det var fire av dem, i tillegg til politibetjentene, om rettskjennelsen.
Alle nektet å oppgi navn eller vise legitimasjon.
Så de visste først og fremst at de gjorde noe galt.
Til slutt kom tilståelsen til en av dem som hadde sladret, og han sa at de hadde kommet på vegne
av sjefen for helseavdelingen for å sjekke ting.
Alle som kjenner slagordene i slike autoritære systemer, vet hva det betyr.
Det betyr aggresjon, det betyr å bli voldelig, det betyr å bli veldig drastisk.
Alle menneskene lette hele tiden etter deg ved å nærme seg deg, så de var alltid på utkikk
etter en eller annen form for fysisk kontakt.
Det betyr at du bør slå tilbake. Ja? Sånn som dette. Det var en ren provokasjon.
De lette etter en grunn til å slåss. Plutselig hørte jeg et rop om hjelp. Gerald, Gerald, ja?
Og så så jeg gjennom en dør på baksiden av konsultasjonsrommet, og så en svart skikkelse, enorm, løpe
etter Claudia med knyttneven hevet høyt, hevet for å slå.
Vennligst hold dere unna!
Hallo? Gerald? Hallo, Gerald? Dette er ordenskontoret.
Vær så snill å gå, så ikke rør meg heller! Gå vekk! Gå vekk! Gå vekk! Gå vekk!
Forsvinn! Du har ikke rett til å bli her! Forsvinn herfra!"
["Sammenlignet med det jeg har hørt fra kolleger, var jeg heldig med boligsøkingen.
Så det var ingen svarte menn, det var ingen vold, det var ingen, som man vanligvis hører, ødelagte leiligheter
etterpå eller ødelagte ting, det var ikke noe av det.
Men jeg hadde en annen situasjon som rett og slett var utrolig, ufattelig og til syvende og sist pervers.
Så politiet ringte på klokken seks om morgenen, ingen åpnet fordi jeg ikke hørte noen ringeklokke, og vi
har en løve med ring på baksiden, og de banket på den.
Jeg våknet av det, og så så jeg ti eller tolv politimenn med lyskastere rundt hele eiendommen,
De hadde omringet bygningen, for å si det sånn, og så klarte fire eller fem av dem å komme seg inn,
De ville hente meg som vitne i en sak mot en pasient som hadde båret maske i Nürnberg, det var bakgrunnen.
Det var prosedyren ved middagstid, tid uten ende, jeg ville ha kjørt, jeg viste dem, her er dokumentene,
her er bagen min, alt er pakket, jeg kjører selv.
Nei, de tok meg med seg.
De la datteren min i seng, hun lå fortsatt i sengen og sov, helt mørk, med en spotlight,
dvs. en lommelykt som lyste henne i ansiktet.
Dette er rett og slett traumatiseringer som jeg mener er systematiske.
Så de er virkelig så spesifikt instruert, for det gir ingen mening.
Så kjørte de meg, to politimenn, i denne minibussen til Nürnberg, noe som heller ikke er
noen luksus, å reise i noe sånt, bak murene.
Så var jeg i Nürnbergs underjordiske tingrett, i cellen, i en time eller to til, for som
sagt, det var tidlig, det var altfor tidlig.
Det var også en opplevelse, så du er i et hvelv, det har en slik vibrasjon av å være dypt inne i fangehullet, så på
et tidspunkt tok politimannen meg ut derfra, og førte meg rett inn i rettssaken, bare som vitneforklaring.
Så det er rett og slett hinsides lov og orden."
["I Sveits ble også dr. Binder utsatt for en razzia på en helt spesiell måte.
Unnskyldningen for dette var mer enn merkelig.
Ja, jeg ble ikke først og fremst forfulgt av en myndighet eller staten, men en bakvasker jeg kjenner godt, kom
med påstander om at jeg kom med trusler, at jeg var bevæpnet og hadde en psykiatrisk forhistorie.
Og så informerte vi politisjefen i kantonen Aargau, og han satte i gang denne vanvittige
operasjonen der totalt 60 politifolk ble utplassert.
Det var den 12. mars 2020, da jeg ønsket å reise på ferie i en uke.
Og like før jeg var ferdig, rundt halv elleve, var jeg ferdig, og like etter ti ville
jeg ta en espresso på det lille kjøkkenet der.
Og så gikk jeg bare forbi inngangsdøren, som er laget av glass.
Og så så jeg politifolk gjennom inngangsdøren, ute i korridoren.
I trappene som fører opp, rundt fem til ti, i trappene som fører ned, rundt fem til ti, og virkelig hardcore politimenn med
lyse skuddsikre vester og MP-ene som peker mot treningsdøren.
Jeg gikk straks tilbake til datamaskinen min og la ut en tweet på Twitter med ordlyden "Hjelp, politiet kommer etter meg.
Dette vakte stor oppsikt på sosiale medier.
Og så kunne jeg også ringe datteren min, for jeg tenkte: "Ja, hva kommer til å skje med meg nå?
[Til slutt skyter de meg, og de sier at det var selvforsvar, så jeg ønsker å informere visse mennesker om hva
som skjer, for det var en skremmende situasjon den gangen.
Så fikk jeg en telefon på mobilen.
Det var en dame, hun sa, ja, hallo, du skal komme utenfor døren, utenfor treningsdøren.
Ja, hvorfor skal jeg komme til døren? Ja, da skal vi fortelle deg det, sa hun.
Ja, og så løp jeg ut med mobiltelefonen i hånden, mobiltelefonen i venstre hånd, og åpnet døren, og hun sa
til meg: "Hold mobiltelefonen i hånden slik at jeg kan gi deg instruksjoner, åpne døren nå!
Jeg åpnet døren: Så kom ut og hold hendene i været!
Jeg hadde mobiltelefonen i venstre hånd og høyre hånd oppe, så snudde jeg på aksen igjen slik at man kunne se at jeg ikke hadde
ti kalasjnikover, håndgranater og slikt på meg, selv om jeg ikke hadde noen våpen i det hele tatt,
ingen tegn på vold å se, ble det sagt: Access!
Og så hoppet omtrent tre av disse karene på meg, dro meg ned på gulvet, hodet mitt traff gulvet, det var et lite sår, ikke noe
alvorlig, men det blødde alltid litt, og så lå jeg på magen og de bandt hendene mine sammen på ryggen og så videre, det er
vanskelig å anslå tiden, men jeg har en følelse av at jeg etter noen minutter sa, hei gutter, jeg får ikke puste lenger.
Det var en gang en berømt sak i USA om en farget person, og ja, jeg fikk lov til å reise meg.
[Så kom to politimenn i vanlige uniformer ut av heisen, og jeg kjente dem igjen.
Ja, Thomas, kom ned nå, ro deg ned, så skal vi ta en titt.
Etter at jeg ble arrestert, innså de etter en time at jeg ikke hadde brutt noen lover, og at jeg derfor ikke kunne arresteres.
Men så ble det sendt en lege til meg for å sjekke om jeg var skikket til å stå for retten, selv om jeg ikke kunne fengsles,
og hun erklærte meg for å være selvfarlig og corona-sinnsyk.
Hun har funnet opp en ny diagnose som ikke finnes i ICD.
Mitt antatte våpen var militærpistolen min, men den var lagret hjemme.
Jeg meldte meg inn i den sveitsiske hæren i 1980, selvfølgelig måtte jeg det, jeg var medlem av sanitetskorpset som
medisinstudent på den tiden, og våpenet der er ikke en automatrifle, men en pistol, som var en personlig ammunisjon.
Jeg beholdt det senere som premierløytnant, og da jeg forlot militæret for 15 år siden, oppbevarte jeg det hjemme, uten
ammunisjon, og det er helt normalt i Sveits og lovlig; som regel beholder du ditt personlige våpen etter militæret.
Og den hadde stått lagret der i 15 år.
[Da jeg ble arrestert, spurte politiet meg selvfølgelig hvor pistolen er, hvor er pistolen?
Hva slags pistol? Ja, du har en pistol. Ja, vent, mener du militærpistolen min?
Ja, den har stått lagret hjemme i 15 år.
Jeg fortalte dem hvor, jeg fortalte dem også, men kommer de ikke til å få det nå, på en eller annen måte ved midnatt?
Min kone er redd. Hun får hjerteinfarkt hvis du går inn nå. Hent henne i morgen.
De gikk likevel inn i huset til kona mi klokken ett om natten, hun hørte ikke ringeklokken, så de kom inn i underetasjen
med nøkkelen min og angrep henne i sengen, Rambo-style.
Så hun kan til og med ha fått slag den kvelden, så det var virkelig, det var tungt, så
denne Rambo, det er utrolig hva de gjorde der.
[Og så ble jeg først satt i en isolasjonscelle i 36 timer.
I folkemunne er det et gummirom, alt er sant, bortsett fra at det ikke er gummi, det er bare en isolasjonscelle, og sengen er
bare en madrass, og toalettet og håndvasken er utformet slik at du ikke kan henge deg eller skade deg selv eller noe sånt.
Og jeg var der i 36 timer uten å vite hvorfor jeg var der, uten å ha sett en advokat på forhånd, jeg
mener, det hele var jo alvorlig ulovlig, ikke sant?
Og så var jeg alene i 36 timer i påsken, ikke sant?
På påskedag, søndag, lå jeg der på denne madrassen og gikk mest rundt i sengen, ikke sant?
Det første jeg gjorde var å ta madrassen vekk fra veggen slik at jeg kunne gå rundt sengen.
Ingen kan vel ligge i sengen i 36 timer? Det finnes ingen stol, ingenting.
Og selvfølgelig hadde jeg mye tid til å tenke på det, og ja, jeg tenkte på det, så hva er det som skjer?
Jeg skjønner det ikke, gjør jeg vel?"
[Dr. Bodo Schiffmann forlot hjemlandet sitt på grunn av situasjonen, og bor nå med familien sin i Tanzania.
Tidligere i Tyskland måtte han tåle flere razziaer.
["Vi hadde en husransakelse i våre private rom og praksislokaler, og etterpå var vi virkelig traumatiserte.
Og det var i februar 2021.
Hovedformålet med husransakelsene mine er å informere naboene og skremme dem.
Og saken er at det traumatiserer deg, for for meg er det et væpnet ran utført av staten, fordi de tar ting fra deg.
Og vi var virkelig sånn at når postmannen kom kjørende eller noe sånt, så trodde vi alltid at politiet skulle komme igjen.
De kom i alle fall.
Du må forestille deg at spørsmålet her var om det var utstedt noen få maskeattester, og så ville de
konfiskere alle pasientjournalene våre med 85 000 pasienter i.
Og du må vite at den første husransakelsen på praksisen førte til at statsadvokatembetet offisielt henla saken.
Med andre ord så hun på sertifikatene og sa: "Ja, de er berettiget, det er greit.
Og offisielt henlagt saken om at vi skal ha utstedt falske maskesertifikater.
Og likevel kom de igjen. Det gir det hele en spesiell smak.
[Noen kommer inn og viser deg et stykke papir. Det var til og med en statsadvokat der.
Og han fortalte oss med en gang at vi hadde det samme utstyret i øvingslokalene våre.
Så fikk jeg beskjed om å dra til operasjonsstuen, og min kone var der alene.
Og barna våre var ovenpå. Vi gikk også inn på barnerommene.
Noe ble tatt fra barna som ikke er tillatt.
Det handlet om å ødelegge en praksis.
Det er klart, jeg mener, hvis du ... tar bort tingene, og så skriver en dommer også under på at 85 000 pasientdata kan vises.
Så det var grunnen til at jeg sluttet å praktisere som paneldoktor.
Det betyr at vi har levert tilbake begge helseforsikringslisensene våre."
"Jeg ble altså siktet fordi jeg utstedte maskefritakssertifikater til pasientene mine.
Jeg må si at jeg behandler 80 til 90 prosent av barn og unge, og jeg har skrevet ut mange attester.
Og jeg utstedte mange vaksinasjonsattester, og det var også en drivkraft senere, og det var
derfor disse politirazziaene ble gjennomført.
Det hele skjedde så tre ganger til, helt til jeg faktisk trakk i snoren og i grunnen bare låste meg
inne på treningen og også låste meg inne hjemme.
Og etter den tredje politirazziaen, som var i februar, tidlig i februar 2022, utviklet jeg en så alvorlig posttraumatisk
angstlidelse eller posttraumatisk stresslidelse at jeg virkelig låste meg inne overalt og bare slapp utvalgte personer inn i
praksisen eller inn i hjemmet mitt, at jeg hadde mareritt, at jeg drømte at de ville ta meg, at de ikke bare ville ta mappene mine,
men at de ville ta meg og låse meg inne og så også ville tvinge meg til å vaksinere meg mot koronaviruset,
og at jeg hadde en kniv i hånden i drømmen min og så stakk meg selv og våknet kaldsvett.
Og det var da jeg sa at jeg absolutt måtte komme meg ut av Tyskland, og så bestilte jeg en ferie i Mexico."
[Ferien ble til to år. To nye raid fulgte under hennes fravær.
Dr. Javid Kistel ønsket ikke å reise tilbake til Tyskland. Men det hun savnet, var familien sin.
["Jeg er en familiemann.
Jeg har tre voksne barn selv, jeg har fire barnebarn, og så har jeg selvfølgelig også en mor
i Tyskland og en stefar og søsken og så videre.
Og jeg hadde ikke sett mange av dem nå - de fleste av dem - på to år, nesten ikke i det hele tatt, da jeg var i Mexico.
Og så våget vi rett og slett å gå på date i Sveits, i Zürich.
Og jeg sa: "Sveits er ikke Tyskland. Sveits er nøytralt.
Sveits er heller ikke med i EU. Det kommer til å gå bra.
Dessverre forhørte jeg meg ikke om det forelå en arrestordre mot meg, for i mellomtiden hadde det skjedd noe.
Jeg tenkte at en internasjonal arrestordre faktisk bare kan utstedes for voldsforbrytelser, kapitalforbrytelser, så
mord, jeg vet ikke, drap, dannelse av en terrororganisasjon eller menneskesmugling, våpensmugling, eller noe sånt.
Da sa jeg: "Ok, jeg faller ikke inn under det i det hele tatt med sertifikatene mine.
De vil ikke våge. Ja, langt ifra.
[Jeg ankom flyplassen i Zürich 1. desember 2023, altså i fjor.
Og jeg viste passet mitt da jeg kom inn i landet, i passkontrollen.
Og jeg så hvordan ansiktet til betjenten som skannet den, forandret seg.
Og hun sa straks til meg: "Det er noe mot deg i Tyskland.
Jeg kan ikke slippe deg gjennom. Du må bli med meg nå.
Og så sa de, ja, vi må fengsle meg nå, for å si det sånn, og de plasserte meg i en celle på to
ganger to meter der inntil videre, i et rom som dette.
Jeg måtte kle av meg helt og ble fullstendig kroppsvisitert.
Jeg klarte akkurat å hindre dem i å komme inn i kroppsåpningene mine fordi jeg sa at jeg aldri har hatt noe med narkotika å gjøre,
jeg har aldri røykt en joint i hele mitt liv, og jeg har ikke noe narkotika gjemt noe sted, så ikke
gjør det, ellers kommer jeg til å skrike veldig høyt!
Og det var på grunn av 16 maskeattester. [En europeisk arrestordre for 16 maskeattester!
Jeg trodde ikke det var mulig og fortsatte å spørre og ville ta et bilde av det og sende det til advokaten min med en gang.
Og så sa de at det ikke var lov og tok fra meg alt, selvfølgelig.
Pengene mine, passet mitt, mobiltelefonene mine, bagasjen min, alt var borte.
Da var jeg helt alene i denne cellen og tenkte at nå går verden under.
Og så ble jeg holdt i varetekt i til sammen tolv dager, elleve dager i Zürich.
Og så forhandlet jeg med den sveitsiske advokaten, som fortsatt måtte tilkalles, ikke forhandlet, nei, han sa at jeg bare skulle
få meg selv utlevert til Tyskland, for hvis jeg ikke fikk meg selv utlevert, kunne utleveringssaken i Sveits ta opp til et år.
Og mot en kausjon på 30 000 euro, som familien min måtte skaffe i løpet av kort tid - ingen av oss hadde så mye penger - ble jeg
løslatt den 12. desember fra Schwäbisch Gmünd-fengselet, som jeg hadde blitt overført til den 11. desember - så jeg
var i Schwäbisch Gmünd i en dag til - og så ble jeg løslatt."
[Dr. Bianca Witzschel ble værende i hjemlandet Tyskland som motstandsdyktig lege.
Dette skulle vise seg å bli hennes undergang.
I februar 2023 ble hun arrestert og varetektsfengslet av det saksiske rettsvesenet.
Tiltalen gjaldt dokumentforfalskning i over 500 tilfeller i forbindelse med utstedelse av
maskeringssertifikater og vaksinasjonsattester.
Vi ønsket å snakke med den modige legen Dr. Witzschel mens hun satt fengslet, men fengslet
blokkerte ethvert forsøk på å kontakte henne.
Bianca Witzschel ble ikke engang informert om våre gjentatte henvendelser, og vi fikk ikke tillatelse til å filme.
Gjentatte kontaktforsøk førte ikke frem.
Legen Bianca Witzschel tilbrakte nesten halvannet år i koronavirusfangehullet i vaksinasjonsregimet.
["Jeg var ikke klar over noen skyldfølelse.
Jeg samlet alle sertifikatene sirlig i mapper, for jeg trodde jeg gjorde noe bra her.
Jeg kan trygt si at jeg personlig har møtt alle pasientene som jeg har utstedt attest til, eller at jeg
visste at disse pasientene eksisterte og at de hadde klager.
Så helt til dette søket plutselig kom som et bakholdsangrep, var jeg faktisk sikker på at det ikke ville skje med meg.
Og så var det denne 16. desember 2020.
Jeg var hjemme på det tidspunktet fordi jeg hadde brukket ryggvirvlene i et fall noen uker tidligere.
Jeg var ute av stand til å jobbe i åtte uker og måtte gå rundt med krykker og korsett.
Klokken var litt over åtte da kona mi plutselig sa: "Men det er så mange politibiler som kjører opp til oss.
Hva er det som skjer? Jeg lå fortsatt i sengen, og så sto jeg opp.
Så kom de: Vi har en ransakingsordre og må gjennomsøke hele huset.
Jeg tenkte bare: "Vær så snill, hva? Ja, på grunn av maskesertifikatene dine.
[Hva gjør du i min praksis, i mitt hus? I praksisen min, kanskje, men hvorfor ransake
den? Det finnes andre måter å avklare det på.
Ja, de har ordren, de må gjennomskue alt.
Så gikk disse ti menneskene gjennom alle rommene, tok bærbare datamaskiner, mobiltelefoner, til og med fra min kone - datteren
min var fortsatt her - gjennomsøkte barnerommene, åpnet alle skapene, nattbordskapene, hva er det
der inne, hva har det med sertifikatene å gjøre?
Det hele tok fire timer, og samtidig foregikk det en ransaking på legekontoret - min medhjelper ringte meg, hun hadde gjort
administrativt arbeid her - hvor min medhjelper så ble skjelt ut av politioverbetjenten som ledet etterforskningen:
Du må vitne om at sjefen din er en forbryter.
Vi dokumenterte det i retten, ord for ord.
Så det var en slik skjevhet, hun ble skremt, hun hadde virkelig store problemer etterpå.
Vi var også, ja, jeg var liksom rystet, jeg tenkte at det ikke finnes noe slikt, og du føler at du har
blitt voldtatt, slått og du er helt utslitt etterpå.
[Barn er spesielt rammet, og barn har også hatt massive plager.
De kunne ikke lenger konsentrere seg. De var kvalme og hadde hodepine.
Noen av dem kollapset på skolen under masken, og jeg har hatt mange, mange foreldre her i min praksis som har fortalt meg dette
med tårer i øynene, også barn som har grått, og det er helt klart at jeg som lege må handle her og gi disse menneskene en attest.
Et spesielt trist eksempel, mange triste eksempler på pasienter, var en ung jente som kom sammen med moren sin i november 2020, fra
Bayersk skog, og jenta reagerte massivt på masken, med kvalme,
Hun hadde hodepine, mistet appetitten, og moren ba meg - barnet var også til stede - om å utstede en slik attest.
Det gjorde jeg selvfølgelig, og seks måneder senere, den 6. mai 2021, kommer de tilbake.
Jeg tenker: Trenger du et nytt sertifikat?
Ja, vi trenger det. Vi har snart en nattverdfeiring, og vi vil gjerne ha en gyldig attest.
Kommunionsseremonien var 9. mai. Så vidt jeg vet, var det den 9. mai, og den påfølgende mandagen ringte moren meg og fortalte meg
forferdelige ting og sa, tenk deg, vi satt i kirken med våre slektninger, jenta vår gledet seg virkelig til denne nattverden,
presten kommer inn med altertjenerne og stopper plutselig messen fordi han oppdager at denne jenta på første rad eller på benken
ikke har på seg maske, innkaller jentas mor til sakristiet, avbryter messen - alle venter, alle ser på
denne jenta - og så sier han: "Ja, ja, ja, ja, ja, ja, ja, ja, ja": Ja, har du en attest?
Og så ser han at attesten er fra Weikl: "Ja, det er maskelegen, det er ikke mulig, la politiet komme, jeg tror
det hele forårsaket en forsinkelse på over 30 minutter."
["Politiet spurte meg: Kan datteren din bruke maske eller ikke? Og jeg sa: Nei.
- Prestens reaksjon var overdrevet og dårlig, og det ødela nattverden."
["Jeg synes det er så usigelig usympatisk fra en pastor som faktisk må ta seg av folks ve og vel."
["De kom klokken seks om morgenen og holdt på å slå inn inngangsdøren din.
Bråket får deg selvfølgelig til å gå ned for å se hva som foregår.
Og så satte jeg bare foten foran døren og åpnet den.
Jeg sa: Ja, politiet, er dere nå den russiske mafiaen som har lånt uniformen fra kabareten vår?
Jeg vil se ID-kortet ditt og ransakingsordren først. Nei, du åpner døren nå!
Da sier jeg: "Nei, jeg vil se ransakingsordren først.
Nei, du åpner døren nå! Og presset på døren fortsatte å øke.
Det var et to meter høyt skap der ute, tungt bevæpnet, et stort arsenal av folk der ute.
Og, ja, og de mer eller mindre dyttet meg inn på venterommet.
De ville tvinge meg til å bruke maske hjemme hos meg, så jeg sa at jeg absolutt ikke ville bruke maske hjemme hos meg.
Ja, uansett, jeg tror det er å gå litt for langt.
Og så holdt de meg på venterommet.
[Som jeg sa, jeg burde ha ringt en advokat, jeg gjorde en feil fordi jeg hadde telefonen i
hånden og sa at jeg skulle ringe advokaten min nå.
Nei, du skal ikke ringe noen! Han så at jeg hadde mobiltelefonen i baklommen på buksa.
Og så tok de det fra meg også.
De tok to mobiltelefoner, to bærbare datamaskiner, harddisker, skattemapper, ja, de tok til og med pasientbrev
fra min private leilighet ovenpå, som lå på skjenken.
Ja, de brøt seg til og med inn i en leid leilighet i overetasjen.
De gjennomsøkte låven og garasjene.
Du må virkelig gi deg selv det. Hva ser de etter? Hva er det de ser etter?
Så jeg ville ikke blitt overrasket om de hadde funnet barneporno i garasjen min et eller annet sted, jeg vet
ikke hvordan, eller en pose kokain ute i låven min for å arrestere meg på en eller annen måte.
Jeg vet ikke. [Så du føler deg virkelig som en alvorlig terrorist.
Og det begynner allerede å sette sine spor.
Jeg takker Gud for at jeg var alene den morgenen, for jeg tror ikke sønnen min ville ha overlevd så lett.
Og fremfor alt hva pressen til slutt gjør ut av det.
De satte et bilde i avisen som viste en lang kø av politimenn med blå bøtter.
Ja, og mye bevismateriale ble beslaglagt.
De etterlot seg et utrolig rot her.
Og ja, hva blir igjen når de drar?
Jeg satt her og skalv, ja, og pasientene mine kom, og denne anspentheten også - jeg brast i gråt, for man
føler virkelig at ... det kan ikke engang beskrives."
[Heinrich Habigs arbeid var også ubeskrivelig.
Det ubudne besøket fra påtalemyndigheten endte med varetektsfengsling.
["Etter det jeg hørte den dagen, anklaget statsadvokatens kontor meg for å ha utstedt feil
vaksinasjonsattester eller injisert bordsalt i stedet for vaksinen, for eksempel, og det med 6000 pasienter.
En gang klokken 10 om formiddagen - en vanlig arbeidsdag - gikk døren opp, og
statsadvokatens kontor i Bochum kom rett og slett inn.
Jeg tenkte: Hva har jeg gjort galt?
Alt måtte åpnes, alt måtte undersøkes, alle papirer ble samlet inn, noen av vaksinasjonspartiene, søppelbøttene,
papiravfallsbeholderne, der ting muligens var mistenkt, sprøyter og så videre, alt ble samlet inn.
De som kom fra min praksis, tok dem med seg, så å si, da de kom til meg og sa:
Hvis du har et vaksinasjonskort, kom med oss, så tar vi en blodprøve! Og noen ville ha
advokaten sin, som ikke var autorisert, og så videre.
De ville finne en masse penger, og de fant ingen, fordi de hevdet at jeg hadde fått pasienter til å betale meg horrible summer for
vaksinasjonskort, noe påtalemyndigheten ikke lenger kunne opprettholde i sin prosedyre
for dommen på grunn av vitneforklaringene.
[Og så sa statsadvokaten plutselig til min kone: "Å, jeg har nettopp tenkt på det, jeg skal
anmelde deg også, jeg skal etterforske deg også.
Helt ut av det blå. Hvordan kom hun på det?
Og så sa de: "Nå skal vi inn i leiligheten din, fortell meg hvor leiligheten er, ellers slår vi inn døren.
Og så lette de etter hva som helst hjemme hos oss.
Jeg antar at de ville ha fortsatt å gjøre det nå, jeg ville sannsynligvis ha fått huset mitt ransaket
med noen dagers mellomrom med en eller annen anklage.
Og så flyttet vi inn i en enebolig som tilhørte min kones bror, som tilbød oss eiendommen i Dortmund, så vi
flyttet, vi flyttet inn, og derfra drev vi praksis hver dag.
Med andre ord solgte jeg tingene, jeg har folk... hyller, bord, stoler, alt som du mer eller mindre har i
praksisen og som du ikke kan plassere et sted så raskt.
Påtalemyndigheten anklaget meg da for å ha solgt tingene for mindre enn de var verdt, med vilje, fordi jeg trengte
å tjene penger veldig raskt for å finansiere flukten min.
Så nå hadde de endelig en grunn.
[Så du må forestille deg at du får beskjed om morgenen om at det kommer et besøk i dag, så blir du hentet kl. 07.30, kjørt
til et rom som dette, ja, og denne kvinnen venter allerede der.
Men nå blir du ikke hentet kl. 08.00, kl. 09.00, kl. 10.00, kl. 11.00, det er det ingen som forteller deg.
Og så sier jeg: Hvorfor, hva med besøket?
Vi vet ikke, vi må ringe porten, og de vet heller ikke noe.
Så du blir lurt hele tiden.
Ja, jeg fikk alltid beskjed om at jeg var der gratis, og så fikk jeg ikke tillatelse, så ville barnebarna besøke meg, og
det fikk jeg heller ikke lov til, og så videre og så videre.
Så det var... ja, det ble sabotert."
[Sabotasjen og usikkerheten var uutholdelig for Fatima Habig.
["Det var virkelig ille. Du kan ikke forestille deg at det er så ille.
Mannen min ble på en eller annen måte tatt fra meg, vi var aldri separert, vi jobbet alltid sammen,
vi gjorde alt sammen, og plutselig var han ikke der.
Jeg fikk ikke engang lov til å ta farvel med ham da de hentet ham."
"Den første demonstrasjonen, som ble organisert av min kone, ja, jeg la ikke så mye merke til den.
Det var en stor demonstrasjon utenfor med trommeslagere og bannere.
Ja, og mange hadde også T-skjorter med påskriften "Freedom for Heinrich", de kom også til retten med disse
T-skjortene med påskriften "Freedom for Heinrich", noe dommeren selvfølgelig ikke likte.
Og så sang de frihetssanger, ja, og ja, det var imponerende.
Det var et godt signal utenfra. Ja, jeg visste at de ikke hadde glemt meg. Det var flott.
Og så kom det en dommer, jeg husker at det var herr Yilmaz, en tyrkisk dommer, som plutselig sa: "Dine ting er allerede klare.
Så nå visste jeg at hvis tingene er klare i kammeret, så ser det ut til at utgivelsen er nært forestående.
Og så fikk jeg lov til å gå ut.
Alle var der. Barn, fettere og kusiner, alle vennene, advokatene, helt fremmede, noen fra andre byer.
Det var nok et høydepunkt."
[Men det kom også bittert sinte røster fra befolkningen.
Fornærmelser, beskyldninger og til og med drapstrusler.
Dr. Külken, du er i bunn og grunn en ynkelig Hans Wurst, en morder for å være presis, ved å oppildne dumme, manipulerbare
mennesker med dine fanatiske, aggresjonsladede taler for å få dine tilhengere til å avstå fra å iverksette
meningsfulle tiltak for å begrense pandemien (i parentes bemerket, vet du i det hele tatt hva en pandemi er?)."
[Så det er det som har skjedd med alle. De har mottatt dødstrusler.
Kripos så nærmere på noe av det fordi det var en litt merkelig drapstrussel.
["Det var en av grunnene til at vi dro, fordi vi mottok drapstrusler mot familien.
Ikke mot meg, men mot familien. De utførte et attentatforsøk på meg.
Plutselig sa bilen at trykket i høyre fordekk var redusert.
Jeg kjørte straks inn til høyre, og luften gikk ut på rekordtid.
Så fikk jeg noen til å kjøre den på verksted, og han tok av dekkene og sa at de hadde blitt boret inn.
Det var ikke det som skjedde. Jeg har også bilder av det.
Så de sier at det definitivt er tilfelle, de har aldri sett noe lignende.
Det ble definitivt gjort med en drill, slik at hvis du kjører fort nok på motorveien, kan den sprekke."
[Og denne flukten er fortsatt vanskelig å bære for Dr. Mechthild Schiffmann i dag.
["Jeg savner gaten der vi pleide å bo.
Det har vært et hjem. Det har skjedd en slags rotløshet."
["I tingretten ble jeg dømt til to år og ni måneders ubetinget fengsel.
Og statsadvokaten anket først fordi dommen var for mild.
Så de ville ha tre år pluss, i begynnelsen av rettssaken, dvs. i ankesaken, og så økte de til
fire års fengsel uten, dvs. fire års fengsel."
["Det var 30 dager med høringer, det er mye.
På rettssakens andre dag fikk jeg tilbud om en avtale: Jeg ble erklært skyldig i 100 falske helseattester.
Deretter en svært høy bot med maksimalt 720 dagbøter, noe som tilsvarer 72 000 euro ved 100 euro.
Og dette fører selvsagt til at man til slutt må trekke tilbake lisensen."
["Ja, dommen var selvfølgelig en farse.
Så til slutt ble det hele diskutert på forhånd mellom statsadvokaten, dommeren og advokaten min.
Dommen ble avtalt, og til slutt - og det var akkurat det som skjedde - ble det 14 måneders
betinget fengsel i tre år pluss en bot på 1000 euro.
Det betyr at det var fem siktelser totalt.
Så to siktelser på grunn av helseattestene, en siktelse for hets mot folkegruppe, fornærmelse av
offentlig tjenestemann og ærekrenkelse mot kollegaen.
To siktelser ble da frafalt.
De forsikret meg også om at jeg ville kunne forlate Tyskland på prøve etter å ha sonet denne
fengselsstraffen, at jeg ville kunne reise tilbake til Mexico."
["Det var jo en fest for journalistene, ikke sant?
Da kunne journalistene selvfølgelig skrive igjen og igjen i 15 måneder hver gang jeg sa noe eller på
en eller annen måte ble for synlig i offentligheten:
Ja, doktor Binder, han er en bekjent, en galning som er gjenstand for en straffesak."
["Den 22. juni sendte statsadvokatembetet meg tiltalebeslutningen.
Samtidig ble det sendt ut en pressemelding med navn:
Dr. Walter Weber fra Winterhude er siktet.
Og i en hel dag ble bildet av meg vist i undergrunnen.
I middelalderen ble dette kalt 'gapestokk'."
["BGH må selvfølgelig forholde seg til nesten 1000 sider med revisjon skrevet av advokaten.
Det vil si at dommerne i den føderale domstolen må ta stilling til dette og deretter skrive en tilsvarende begrunnelse.
Og det kan gå begge veier.
Jeg har også sett varetektsfengslede som har ventet i ett år på anken sin."
["En dommer, også en hardliner, som fortsatt ikke skjønte det, godtok ingen argumenter og påla meg 200 dagbøter på 100 euro.
Så klart jeg har et rulleblad. Det er 20 000 euro.
Og vi har anket dette igjen, enda en gang, og har først og fremst argumentert for at de vitenskapelige fakta ikke
eksisterer, men også at denne paragraf 278 ikke er egnet i det hele tatt, og at den faktisk er et brudd på loven.
Og dette er nå praktisk talt avvist igjen, feid under teppet, vel vitende om at den nåværende
situasjonen til RKI, RKI-filene, ikke spiller noen rolle.
Dommen er nå rettskraftig, og det ser ut til at jeg nå er en dømt lovbryter."
["Den største straffen er at vi trues med fengselsstraffer på mellom tre og fem år.
De henger fortsatt over meg som et damoklessverd.
Og yrkesforbudet som legene ble ilagt, tre års yrkesforbud og 10 000 euro i bot, er bare småpenger i mitt
tilfelle, for jeg har vært sykmeldt i tre år og er arbeidsufør.
Etter dette raidet ble jeg arbeidsufør.
Men kontoene mine er fortsatt beslaglagt med vanvittige mengder utleggstrekk inntil saken er avsluttet.
En bank sa opp kontrakten min, og jeg fikk alle kontoene mine sperret i 15 måneder. Det gjorde vondt."
["De vil frata meg professoratet mitt, men det har ikke skjedd ennå, fordi jeg først
skulle fordømmes som oppvigler og antisemitt.
Heldigvis ble det ikke noe av.
Riksadvokaten har selv anket dommen fra tingrettsdommeren.
I så måte begynner ting på nytt nå."
[Modige leger kunne ikke delta i koronapandemien.
Hennes samvittighet og hennes medisinske omsorgsplikt overfor pasientene ville ikke tillate dette.
["Det var helt sprøtt, og jeg sa at jeg ikke kunne holde tett om det."
[Familiens forakt og marginalisering var ofte konsekvensen.
["Samboeren min forlot meg også på den tiden.
Jeg var sammen med ham i 5 1/2 år før, og han sa også: "Ja, du er ikke med på det, og jeg følger
tiltakene, og jeg kan ikke være sammen med deg lenger".
Hele livet mitt kollapset bak meg.
Så til og med deler av familien min vendte seg mot meg til å begynne med."
["Når det gjelder familien min, er jeg selvfølgelig veldig glad.
Min kone og min eldste datter - ja, det er der følelsene begynner - var veldig støttende, mens andre
deler av familien ikke var det, slik det er overalt."
[Men disse personlige skjebneslagene fikk henne ikke til å tvile på sin overbevisning og sine handlinger.
["Det var definitivt verdt det. Det var definitivt verdt det at vi tok denne risikoen, selv for oss selv."
[Fordi deres takknemlige pasienter og støttespillere ga de allerede fengslede koronaheltene den styrken og
støtten de så sårt trengte i disse vanskelige øyeblikkene.
"Det var ubeskrivelig ... Det var fantastisk.
Du kan ikke fortelle den historien..."
["Men vi sa det jo til deg.
Vi har brukt disse 15 sakene til å vise hvor brutalt systemet hevner seg på dem som ikke føyer seg.
Dokumentarer som denne er enormt viktige i kampen mot denne urettferdigheten.
Fortsett å støtte arbeidet vårt. Men i dag handler det om Corona-heltene.
Jeg fikk besøke alle disse modige menneskene. Jeg hørte historiene deres.
Og det rystet meg dypt å se dem inn i øynene og oppleve og føle på kroppen hva som ble gjort mot dem og familiene deres.
Jaktet, forfulgt, utstøtt. De står overfor sosial og økonomisk ruin.
Mye av det kan ikke lenger gjøres godt igjen. Men vi kan støtte dem nå.
Moralsk, ved å sørge for at de ikke blir glemt, men også gjennom økonomisk hjelp.
Fordi disse menneskene står overfor økonomisk ruin.
Dyre straffesaker, innefrosne midler, yrkesforbud.
Disse oppegående legene står nå på bar bakke, fordi de ga alt den gangen.
For pasientene deres, for oss og for barna våre.
Og nå ønsker vi å være der for disse menneskene.
AUF1 samler inn donasjoner til disse legene fra og med i dag.
Gi en gave til dem som risikerte alt og ga alt for oss den gangen.
Vær så snill å donere nå! Hvert eneste bidrag teller. Takk skal du ha!"