Ово је највећи медицински злочин свих времена. Хуманитарна катастрофа невиђених размера.
Нико ти ово неће опростити.
Молим вас, одмах напустите ово подручје!
Ми смо народ! Ми смо народ!
"Имате ли маску са собом? Молим вас, ставите је, у супротном напустите просторије!"
"Вакцинације су више или мање без нежељених ефеката."
У мом кругу девет особа је умрло у нашем дому за један дан након пријема вакцине.
Лекари који сада вакцинишу ће сви морати да одговарају за своје поступке. И пред Богом, у најмању руку.
Овде немамо убилачки вирус.
Овде немамо медицинску пандемију, већ криминалну пландемију.
Тренутно заиста доживљавамо тиранију невакцинисаних.
Сада је време да се предузму одлучне мере против ових порицатеља коронавируса и заговорника антивакцинације.
Имамо демократију коју овде морамо бранити.
"Ужаси пандемије коронавируса. За неке су дубоки; за друге се чини да су прошли."
Али за оне лекаре који су храбро одолевали током ере маски и вакцинација како би
спасли и заштитили људе, то далеко није готово.
Напротив, далеко од очију јавности, они су и даље ловени, прогоњани и изопштавани од стране
осветничког, немилосрдног и надмоћног система.
Систем који не опрашта чињеницу да је отпор према вирусу корони у великој мери омогућен захваљујући
овим лекарима, све док смо га сви заједно могли одбити.
Ако следећи напад глобалистичког режима, који из дана у дан постаје све агресивнији, на народ, ако овај напад буде
изведен индиректно преко здравственог сектора, онда они који мисле другачије стоје на путу жељеној светској влади.
А посебно су на том путу лекари који не следе наредбе политичара, војске и фармацеутске индустрије, већ желе да остану
заштитни штит за пацијенте у складу са Хипократовом заклетвом.
И зато су наши херојски лекари сада тихо уништавани, далеко од очију јавности.
Ућутани од стране медија, ови храбри људи треба да буду кажњени, економски и социјално уништени, а затим заборављени.
Али их нисмо заборавили.
У име свих оних који нису сарађивали са режимом коронавируса, посетили смо петнаест ових храбрих појединаца.
У Немачкој, Аустрији, Швајцарској, па чак и у Танзанији.
Јер свет мора да сазна о судбини храбрих лекара.
Показујемо како се тихи хероји и данас суочавају са узнемиравањем, малтретирањем и прогоном од стране система.
У року од две недеље од почетка вакцинације, у домовима су пријављене смртне случајеве.
Да, то је било у јануару 2021. Плакала сам тада. Боже мој, да.
Знао сам да не могу погрешити.
Али никада нисам замишљао да ће ствари тако брзо постати толико лоше.
Зовем се Сучарит Бхакди. Ја сам специјалиста за микробиологију и епидемиологију заразних болести.
"Када је почело, знао сам, знао сам годину дана раније да ће се нешто овакво догодити."
Зовем се Хајнрих Хабиг. Ја сам општи лекар, натуропат, акупунктуриста и мануални терапеут.
"Заправо ми је прилично рано постало јасно да се не ради о, хм, јавном здрављу, већ да иза тога постоји намера и да та
намера обухвата не само спровођење одређених, рецимо, заблуда у становништву, већ и стварање стереотипа о непријатељу."
Зовем се Томас Кулкен. Ја сам општи лекар и бавим се антропософском медицином.
"Штампа га је представила као убилачки вирус. Зато си у почетку морао бити опрезан."
Нисам могао да знам боље.
Само захваљујући мојој обуци из заразних болести, епидемиологије и курса вакцинације Еренгут, који и даље високо
ценим у Хамбургу, успео сам да посумњам да нешто није у реду.
Осећам се посвећеним својим пацијентима. Смернице за ово је сам поставио господин Хипократ.
И не могу да замислим да се изненада 2020. године, под утицајем СЗО, ова заклетва, ова обавеза
медицинске дужности према пацијентима, може прекршити.
Моје име је Џералд Кенекер. Ја сам специјалиста офталмологије.
Имам додатну обуку из патологије, интерне медицине и медицине интензивне неге.
"60% лекара било је уверено да су мере исправне.
И тако сам могао да посматрам своје колеге и затим сам се запитао зашто је толико људи учествовало.
Зовем се др Валтер Вебер.
Ја сам интерниста у Хамбургу и специјализујем се за психосоматику и лечење рака. Имам лиценцу лекара већ 53 године.
"Било ми је јасно од самог почетка, делимично због мојих искустава у болници када су се колеге рушиле од удисања угљен-диоксида
испод маске, да маска представља здравствени ризик."
Чак и 2020. године, на почетку пандемије, није било никаквих доказа да маске могу на
било који начин заштитити од вирусних болести.
Моје име је Волфганг Урметзер, ја сам специјалиста анестезије са додатним квалификацијама у
акупунктури, натуропатији и традиционалној кинеској медицини.
То је функционисало само зато што су људи били у таквом стању масовне психозе.
Јер су медији једноставно ишли уз то. Без медија то не би успело.
Без овог... овог пуцњаве, без свега овога... чак и у медицинском часопису, у стручним часописима, какве су глупости написали!
Пре пет година то би било незамисливо. Сви би рекли: "Да ли сте полудели?"
Моје име је др Моника Џианг. Ја сам специјалиста опште медицине са додатном квалификацијом из натуропатије.
На почетку сам добио много... Добио сам невероватан број имејлова као одговор на те прве видео снимке, у којима су ми
људи захваљивали што сам им помогао да превазиђу своје страхове и говорили колико је важно оно што сам радио.
И било је много видео снимака у којима су говорили: "Ти си тако храбар."
И рекох: зашто сам храбар? Ја сам само оториноларинголог.
Оториноларинголог је стручњак за прехладе јер тако зарадимо свој свакодневни хлеб.
И ми знамо све о коронавирусима. Дакле, у том погледу сам формирао мишљење.
Покушавам да смирим људе; ја сам хируршки лекар и не морам бити храбар да бих то урадио.
Моје име је др Бодо Шифман, специјалиста за оториноларингологију и хитну медицину.
"Увек сам био критична особа."
Када се нешто намеће одозгоре без икаквог образложења, тешко ми је да се томе прилагодим; по принципу то не радим.
И увек знам да када се нешто продаје уз страх и панику, без икаквих стварних аргумената, нешто није у реду.
Зовем се Роналд Вајкл.
Ја сам гинеколог и општи лекар специјализован за натуропатску медицину, као и кооснивач и заменик председника MWGFD,
Друштва лекара и научника за здравље, слободу и демократију.
"Тако су нас непрестано клеветали и криминализовали, и ствари су заиста дошле дотле да смо ми лекари
били једноставно третирани као озбиљни терористи."
Разбијање улазних врата, бацање лекара на под и стављање лисица иза леђа пред њиховом децом.
Да, у томе је ствар, јер према члану 278 Кривичног законика, или како год се већ зове, требало
би да сам издао нетачне здравствене сертификате.
Моје име је Ролф Крон, ја сам општи лекар и хомеопат.
"Покушао сам да одмах обавестим политичаре, новинаре и колеге лекаре о свим овим грешкама у
наративу о коронавирусу, али никада нисам добио одговор."
Чак ни одговор попут "Томасе, ти си луд" или било шта слично, само никаквог одговора.
То је било заиста језиво.
И онда сам схватио да су двојица адвоката умешаних у моје хапшење, клеветник и председник кантона Аргау, односно
адвокати, мислили да знају више о коронавирусу од мене као лекара који такође има докторат из имунологије и вирусологије.
Мислим, то све говори, зар не?
Дакле, зато ми је цела ствар дала још више енергије.
Нећу да дозволим да ме понизе два помамна аматера који немају појма о чему причају када је реч о
коронавирусу. Нећу да дозволим да ме такви људи узнемире.
Нисам тип особе којој је важно да буде у праву. Они седе у парламентима и тако даље.
Али ако сам у праву, заузећу се за своја права.
И изнад свега, ово је било о становништву, о информисању становништва.
И то није била тривијална ствар, већ питање живота и смрти.
Зовем се Томас Биндер, кардиолог сам и интерниста и имам докторат из имунологије и вирусологије.
"Све је то било бесмислено: старе људе су затварали у домове за негу и нису дозвољавали посетиоце, пуштали су их да
умру сами и усамљени без посета, а изнад свега штетили су деци и месецима затварали вртиће и школе."
Лечио сам и видео толико деце која су током овог периода постала озбиљно депресивна, која су заиста имала ноћне море, која су
имала поремећаје спавања, која су развила поремећаје у исхрани, која су или много јела или уопште ништа,
која су сво време проводила на мобилним телефонима, рачунарима или играћим конзолама.
Рекли су да више не желе да живе, јер су за неку децу те мере биле пола њихових живота.
То је било потпуно лудо, и рекао сам да не могу да ћутим о томе.
Моје име је др Карола Јавид-Кистел, ја сам хомеопатска лекарица.
"Приметио сам то јер је моја ординација изненада остала празна када је почела пандемија, а чак и у кантоналној болници, где
сам тада морао да радим дежурства, изненада није било ничега."
Болница је била празна, послали су нас кући, нисмо чак ни смели да се појављујемо на послу јер би то коштало кантоналну
болницу новац, и уопште не могу да разумем своје колеге лекаре.
У овој ротацији ради још 70 колега општих лекара, а само су се петоји усудили да сукопишу писмо
које сам тада написао швајцарском министру здравља.
Десет људи је рекло да сам луд, да је оно што радим опасно, и то ме је навело да се придружим отпору, у смислу
да сам рекао да нећу да пристанем на то и да је моја дужност као лекара такође да дигнем глас.
Моје име је Андреас Хајслер, специјалиста сам опште и интерне медицине и већ 20 година
радим као општи лекар у својој ординацији.
"Започела је права лов на вештице против лекара који су одбили да се поклоне."
Дакле, у почетку је спроведена потрага заснована на потпуно измишљеној оптужби: издавање сертификата без испитивања.
Онда је неко прегледао фајлове овде и видео да су сви овде, да су изјаве документоване.
Пацијенти који су били овде и имали мој сертификат такође су након тога испитивани да ли су били у пракси, зашто су
били у пракси и зашто нису затражили сертификат од свог породичног лекара, већ су путовали даље до Штауфена.
Заиста су дошли до дна ствари, и знам посредно од полиције да, према овој истрази, оптужба заправо треба да буде одбачена.
А онда ме је пријавио наставник који у својој школи проверава сертификате ученика и колега.
И он је једноставно полицији тврдио да је видео сертификате, али да власници тих сертификата уопште нису били болесни.
Заиста мора да се каже да је ово судско рочиште било апсурдно од почетка до краја у свакој ситуацији, до те мере да је
судија био толико пристрасан, још увек у паници због вируса.
Иако маске више нису биле обавезне у судници нити било где другде у згради суда, за овај процес су биле неопходне FFP2 маске и
потврда о вакцинацији, а просторија је непрестано била вентилирана. Кад год бих рекао нешто што би је узнемирило,
она би увек дезинфиковала руке и... па, било је бизарно.
"Већ смо припремили досијеа са маскама, односно од пацијената који су дошли искључиво по маске, за такву
ситуацију, али смо ипак били изненађени што је рација спроведена у релативно касној фази."
Наравно, то такође значи да ћете неизбежно провести неколико бесаних ноћи док у одређеној мери не успете да се носите са
ситуацијом. Тада знате да ће се нешто догодити, да ће бити спроведене истраге, да ће бити обављена
упитивања и да можете очекивати покретање кривичног поступка.
"Примио сам позиве од људи који су ме питали: господине Киенекер, да ли да се вакцинишем?"
Викнуо сам у телефон: Не!
Не са последицама. Извршна власт је дошла и преврнула све наопачке.
Кинекерова партнерка Клаудија Шоне такође је морала да поднесе ужасна искуства.
Чињеница је да ова претрага куће, или упад, или рација у мојој пракси, уопште није била одобрена од стране судије.
Питао сам сваког појединачног од ових службеника јавног реда, укупно четворицу, као и полицијске службенике, о судском налогу.
Сви су одбили да наведу своја имена или покажу своју личну карту.
Значи, од самог почетка су знали да нешто раде погрешно.
На крају је испливала исповест некога ко је пропустио да је дошао у име начелника
Одељења за здравље да провери да ли је све у реду.
Сви који су упознати са изрекама у таквим ауторитарним системима знају шта то значи.
То значи агресију, то значи постати насилан, то значи постати веома драстичан.
Сви ти људи су непрестано тражили, прилазили ти, непрестано настојали да на неки начин успоставе физички контакт.
То значи да се требаш бранити. У реду? Дакле. То је била чиста провокација.
Тражили су повод за тучу. Онда сам изненада чуо крик за помоћ: "Џералд, Џералд, да?"
А онда сам кроз овај мали прозор на задњим вратима консултационе собе видео огромну црну фигуру како јури за Клаудијом,
са стиснутом песницом високо подигнутом, спремном да је удари.
Молим вас, повуците се уназад!
Здраво? Џералд? Здраво? Џералд? Овде је Канцеларија за јавни ред.
Молим те, иди одавде и не додируј ме! Иди одавде! Иди одавде!
Иди одавде! Немаш право да будеш овде! Изађи!
Па, у поређењу са оним што сам чуо од колега, имао сам среће у потрази за кућом.
Дакле, није било црних мушкараца, није било насиља, није било ничега о чему обично чујете – разорених станова након тога
или икакве уништене имовине, ништа од тога се није догодило.
Али имао сам још једну ситуацију која је била једноставно невероватна, невероваљива и, у крајњем, перверзна.
Дакле, полиција је у шест ујутру звонила на врата, али нико није одговорио јер ја нисам чуо звоно, а имамо
лава са прстеном позади, и они су лупали по том прстену.
То ме је пробудило, и онда сам видео, по целој имовини, не знам, десет, дванаест полицајаца са ручним прожектерима,
У суштини су окружили зграду, осветлили је батеријским лампама, а затим су четворица или петорица насилно ушли.
Дошли су без налога за претрес; хтели су да ме доведу као сведока у случају против пацијента у
Нирнбергу у вези са маском. То је био контекст.
То је био поступак у подне, у безвременом тренутку, ја бих возио, показао сам им, ево докумената,
ево моје торбе, све је спаковано, ја ћу сам возити.
Не, они су ме понели са собом.
Они су држали моју ћерку у кревету, она је још увек лежала у кревету и спавала, све је било мрачно, и они су јој
у лице усмерили прожектор, или тачније батеријску лампу.
Ово су једноставно трауме, за које верујем да су систематске.
Дакле, њима је заиста наложено да то ураде, јер то нема смисла.
Онда су ме двојица полицајаца одвезла у Нирнберг у том комбију, који такође није баш
луксузан, путујући у нечему таквом, иза решетака.
Онда сам био у подруму Нюрнбершког регионалног суда, у ћелији, још сат или два, јер, као
што сам рекао, било је рано, много превише рано.
То је такође било искуство, тако да си у том трезору, имао је атмосферу као да си дубоко у тамници, а онда
ме је у једном тренутку полицајац извео отуда и одвео право на суђење, само као сведока.
Дакле, то је једноставно изван закона и реда.
"У Швајцарској је ординација др Биндeра такође била предмет рације посебног типа."
Изговор за ово био је више него сумњив.
Да, нисам био првенствено прогоњен од стране власти или државе, већ од стране добро познатог клеветника који
је тврдио да сам упућивао претње, да сам био наоружан и да имам историју менталних болести.
А онда су обавестили шефа полиције кантона Аргау, који је затим покренуо ову луду операцију
у којој је учествовало укупно 60 полицајаца.
То је било 12. марта 2020. године, када сам желео да идем на недељу дана одмора.
И баш пре него што сам завршио, око пола једанаест, хтео сам да узмем еспресо у малој кухињи тамо.
А онда сам само прошао поред улазних врата, која су од стакла.
А онда сам видео полицајце напољу у ходнику поред улазних врата.
На степеништу које води горе, око пет до десет, на степеништу које води доле, око пет до десет, и заиста
тврдокорни полицајци у светло жутим оклопним прслуцима и војни полицајци усмерени ка вратима за вежбу.
Одмах сам се вратио за рачунар и објавио твит на Твитеру, нешто у стилу: "Помозите, полиција долази да ме ухапси."
Ово је изазвало прилично узбуђење на друштвеним мрежама.
А онда сам успео да позовем и ћерку, јер сам себи рекох: да, шта ће ми се сада догодити?
На крају ме устрељају и кажу да је то било у самоодбрани, па желим да обавестим одређене људе о томе шта
се дешава, јер је тада била застрашујућа ситуација.
Онда сам примио позив на свој мобилни телефон.
То је била госпођа, рекла је: "Да, здраво, требало би да изађете испред врата, испред врата ординације."
Да, зашто бих дошао до врата? Да, онда ћемо ти рећи, рекла је она.
Да, и онда сам изашао напоље са мобилним телефоном у левој руци, отворио врата, и она ми је рекла: Држи мобилни
телефон у руци да бих ти могла дати упутства, сада отвори врата!
Отворио сам врата: Сада изађи напоље и држи руке у вису!
Имао сам мобилни телефон у левој руци, а десну сам подигао, затим сам се још једном окренуо да виде да не носим десет Калашњикова,
ручне бомбе и слично, иако уопште нисам био наоружан и није било никаквих знакова насиља. Онда су викнули: "Ухватите га!"
И онда су ме око тројица од тих момака напали, повлачили ме на земљу, глава ми је ударила о под, задобио сам малу рану, ништа
озбиљно, али је мало крварило, и онда сам лежао на стомаку, и везали су ми руке заједно иза леђа, и онда, тешко
је проценити време, али имам осећај да сам после неколико минута рекао: еј, момци, сад не могу да дишем.
Једном је у САД био познат случај који је укључивао црног човека, и да, онда су ми дозволили да устанем.
Онда су из лифта изашла два полицајца у обичној униформи, и ја сам их познавао.
Да, Томасе, смири се сада и погледаћемо да видимо.
Након што су ме ухапсили, после сат времена су схватили да нисам прекршио ниједан закон и да ме стога нису могли задржати.
Али су ми онда послали лекара да процени да ли сам способан за притвор, иако ме уопште нису могли задржати, и она
ме је прогласила опасним по себе и лудим због коронавируса.
Она је смислила нову дијагнозу која нигде није наведена у МКБ.
Моје наводно оружје био је војни пиштољ, али је био складиштен код куће.
1980. године придружио сам се швајцарској војсци, што сам, наравно, морао да урадим. Као студент медицине у то време
био сам члан медицинског корпуса, а оружје по избору није био јуришни пушак, већ пиштољ, који је био лично наоружање.
Након тога сам их задржао као први потпоручник, а када сам пре 15 година напустио војску, складиштио сам их код куће без
муниције, што је у Швајцарској потпуно нормално и легално. Као правило, након напуштања војске задржавате своје лично оружје.
И тамо је било складиштено 15 година.
Када су ме ухапсили, полицајци су ме, наравно, питали: "Где је пиштољ? Где је пиштољ?"
Који пиштољ? Да, имаш пиштољ. Да, сачекај, мислиш ли на мој војнички пиштољ?
Да, већ 15 година се чува код куће.
Онда сам им рекао где, такође сам им рекао, али зар они то сада неће добити, у поноћ или тако нешто?
Моја жена, која се уплаши, добиће срчани удар ако сада уђете тамо. Молим вас, вратите се сутра.
Они су ипак дошли у један сат ујутру у стан моје жене. Она није чула звоно, па су користили мој кључ
да уђу, а затим су је напали у кревету као Рамбо.
Дакле, сасвим је могуће да је те ноћи доживела мождани удар, било је заиста тешко, а овај
Рамбо – невероватно је шта су тамо урадили.
И онда сам био стављен у самицу на 36 сати.
У обичном говору то је обложена ћелија, што је тачно, осим што нема облогу; то је једноставно изолациона ћелија, а кревет
је само душек, а тоалет и умиваоник су дизајнирани тако да се не можете обесити нити на било који начин повредити.
И ево ме тамо 36 сати, без да знам зашто сам тамо био, а да раније нисам видео адвоката.
Мислим, све је то било потпуно нелегално, зар не?
И онда сам био сам 36 сати током Ускрса, зар не?
На Васкршњу недељу лежао сам тамо на овом душеку, углавном трчећи по кревету, зар не?
Прво сам померио овај душек даље од зида како бих могао да прођем око кревета.
Нико не може да лежи у кревету 36 сати, зар не? Нема столице, ништа.
И наравно, имао сам пуно времена да размишљам, и да, заиста сам се питао: шта се овде дешава?
Не разумем, зар не?
Др Бодо Шифман је напустио своју домовину због ситуације и сада живи са породицом у Танзанији.
Раније у Немачкој је морао да издржи неколико рација.
"Претресли су наше приватне собе и собе за вежбање, и после смо били заиста трауматизовани."
А то је било у фебруару 2021. године.
Моје претресе кућа првенствено имају за циљ да комшилук обавесте и да људе уплаше.
И тако: то те трауматизује, јер је за мене то наоружани пљачкашки чин који спроводи држава, јер ти одузима ствари.
И ми смо заиста били такви да смо, кад би поштар пришао аутом или тако нешто, увек мислили: ево их опет полицајци.
У сваком случају, они су дошли.
Само замислите, питање је било да ли је издато неколико сертификата о маскама, а они су хтели да заплене целу
нашу евиденцију пацијената, која обухвата 85.000 пацијената.
И важно је напоменути да је прва претрага куће у пракси довела до тога да јавно тужилаштво званично обустави случај.
То значи да је погледала сертификате и затим рекла: да, они су оправдани, у реду је.
И званично је затворен случај да смо наводно издали лажне сертификате за маске.
А ипак су се опет вратили. То читавој ствари даје прилично необичан укус.
Неко улази и показује ти комад папира. Тамо је био чак и јавни тужилац.
И он нам је онда одмах рекао да поново имамо исту опрему у нашим просторијама за вежбање.
А онда су ми рекли да возим до операције, а моја жена је била тамо сама.
А наша деца су била горе. Они су такође ушли у дечје собе.
Нешто је одузето деци, што уопште није дозвољено.
Циљ је био да се уништи радна пракса.
Наравно, мислим, ако уклоните те ствари, а затим судија одобри приступ 85.000 картона пацијената.
Дакле, то је био разлог зашто сам престао да радим као панел-доктор.
То значи да смо вратили обе наше акредитације за здравствено осигурање.
Др Карола Јавид-Кистел, која је побегла у Мексико, примила је неколико посета од власти, чак и у својој одсутности.
Дакле, оптужен сам јер сам својим пацијентима издао потврде о изузећу од ношења маски.
Треба да поменем да 80 до 90 процената мојих пацијената чине деца и адолесценти, и да сам издао велики број сертификата.
И издао сам велики број потврда о изузећу од вакцинације, што је касније постало разлог за полицијске рације.
Све се то после још три пута поновило, све док нисам коначно повукао рипкорд и практично се закључао у канцеларији и код куће.
А након треће полицијске рације, која је била у фебруару, почетком фебруара 2022. године, Развио сам тако тешку
посттрауматску анксиозну поремећај или посттрауматски стресни поремећај да сам се заиста затворио у себе и пуштао само одабране
људе у своју ординацију или у свој дом, имао ноћне море, сањао да ће ме одвести, да неће узети само моје досијее, већ ће ме одвести
и затворити, а затим ће ме и насилно вакцинисати против короне, и у сну сам држао нож и
забо га у њих, а пробудио сам се натопљен знојем.
И тада сам себи рекао да апсолутно морам одмах да напустим Немачку, па сам, такорећи, резервисао опуштајући одмор у Мексику.
Празник се претворио у две године. Током њеног одсуства уследиле су још две рације.
Др Јавид Кистел није желела да се врати у Немачку. Али оно што јој је недостајало била је њена породица.
"Ја сам породична особа.
Имам троје одрасле деце, имам четворо унучића и, наравно, такође имам мајку у Немачкој, очуха, браћу и сестре и тако даље.
И нисам их много видео — већину њих — нисам их видео две године, када сам био у Мексику.
А онда смо се усудили да једноставно договоримо сусрет у Швајцарској, у Цириху.
И рекао сам: у реду, Швајцарска није Немачка. Швајцарска је неутрална.
Швајцарска такође није у ЕУ. Биће у реду.
Нажалост, нисам проверио да ли је у међувремену издата потерница за мене.
Мислио сам, у реду, међународна потерница може бити издата само за насиљна кривична дела, дела за која је предвиђена казна смрти,
као што су убиство, убиство из нехата, оснивање терористичке организације, трговина
људима, трговина оружјем, нешто слично томе.
Онда сам рекао: у реду, то се уопште не односи на мене због мојих медицинских потврда.
Неће се усудити. Да, далеко од тога.
Стигао сам на аеродром у Цириху 1. децембра 2023. године, односно прошле године.
И ја сам тамо при улазу приказао пасош на пасошкој контроли.
И видео сам како се променило лице службеника који га је скенирао.
И она ми је одмах рекла: У Немачкој има нешто против тебе.
Не могу да те пустим да прођеш. Мораш сада да идеш са мном.
А онда су рекли: "Да, у суштини морамо сада да ме затворимо", и ставили су ме у ћелију од два на два метра, у такву собу.
Морао сам да се потпуно свлачим и темељно су ме претресли.
Успео сам да их спречим да ми уђу у било које телесне отворе јер сам рекао да никада нисам имао никакве везе са дрогом,
да никада у животу нисам пушио џоинт и да нигде нисам крио дрогу, па нека престану или ћу врло гласно викати!
А то је било због 16 сертификата за маске. Европски налог за хапшење због 16 сертификата за маске!
Нисам мислио да је то могуће и стално сам то проверавао. Такође сам желео да то фотографишем и одмах пошаљем свом адвокату.
А онда су рекли да то није дозвољено и, наравно, све су ми одузели.
Мој новац, мој пасош, моји мобилни телефони, мој пртљаг, све је нестало.
Тада сам био потпуно сам у овој ћелији и помислио: у реду, свет се сада завршава.
И онда сам био задржан укупно дванаест дана, једанаест дана у Цириху.
А онда сам преговарао са швајцарским адвокатом, који је и даље морао да буде укључен, па, не преговарао, не, он ми је рекао да
једноставно дозволим да будем изручен Немачкој, јер ако не дозволим да будем изручен, поступак
изручења у Швајцарској може трајати и до годину дана.
И уз кауцију од 30.000 евра, коју је моја породица морала да прикупи у веома кратком року – нико од нас није имао толико новца
– пуштен сам 12. децембра из затвора у Швабиш Гмунд, у који сам пребачен 11. дана – тако да сам у
Швабиш Гмунд био још један дан – и онда сам пуштен.
Др Бијанка Витшел је остала у својој земљи Немачкој као дисидентска лекарица.
То је било њено пропаст.
У фебруару 2023. године, саксонско правосуђе ју је ухапсило и ставило у притвор.
Оптужба је била за фалсификовање докумената у више од 500 случајева ради издавања сертификата о
маскама и сертификата о изузећу од вакцинације.
Желели смо да разговарамо са храбром докторком др Витшел током њеног затвора, али је затвор
блокирао сваки покушај да ступимо у контакт са њом.
Бијанка Витшел није ни била обавештена о нашим поновљеним захтевима, а нама није одобрено да снимамо.
Поновљени покушаји да успоставе контакт нису уродили плодом.
Докторка Бијанка Витшел провела је скоро годину и по у тамници коронавируса вакцинационог режима.
Нисам био свестан никакве кривице.
Све сертификате сам уредно сачувао у фасцикле јер сам мислио да овде радим нешто добро.
Могу са сигурношћу рећи да сам лично упознао све пацијенте за које сам издао сертификат, или сам
знао да ти пацијенти постоје и да су имали жалбе.
Дакле, све до тренутка када се ова потрага изненада није наметнула, заиста сам био сигуран да се то неће догодити мени.
А онда је дошао 16. децембар 2020.
Био сам код куће у то време јер сам неколико недеља раније поломио пршљен у паду.
Нисам могао да радим осам недеља и морао сам да ходам на штакама и да носим корсет.
Било је тек после осам када је моја жена изненада рекла: "Али до наше куће прилази много полицијских аутомобила."
Шта се дешава? Још сам био у кревету, а онда сам устао.
Онда су дошли: Имамо налог за претрес и морамо претрести целу кућу.
Само сам помислио, извините? Да, због ваших сертификата о маскама.
Шта радиш у мојој пракси, у мојој кући? У мојој пракси, можда, али зашто претражујеш? Ово се може разјаснити на друге начине.
Да, они имају наређења, морају све да провере.
Онда су ових десет људи прошли кроз све собе, узели наше лаптопове, мобилне телефоне, укључујући и телефон моје супруге –
моја ћерка је још била тамо – претресли дечје собе, отворили све ормаре и ноћне столичице, шта
је ту унутра, шта то има везе са сертификатима?
Цела ствар је трајала четири сата, а истовремено, у ординацији – моја асистенткиња ме је обавестила да је овде обављала
административне послове – спроводило се и претресање, током којег ју је викнуо виши полицијски службеник који је водио истрагу:
Мораш сведочити да је твој шеф криминалац.
Затим смо то у суду записали у записник, реч по реч.
Дакле, ова врста предрасуде, они су је застрашили и она је заиста имала велике проблеме након тога.
Ми смо такође, па, ја сам била потресена, мислила сам: ово се не може дешавати, и осећаш се као да си
силована, претучена, а после си потпуно исцрпљена.
Деца су нарочито погођена и такође су доживела најтежe симптоме.
Нису могли више да се концентришу. Осећали су мучнину и имали главобољу.
Неки су се у школи срушили под маскама, а ја сам имао много, много родитеља овде у својој пракси који су ми то рекли у
сузама, укључујући и децу која су плакала, и сасвим је јасно да као лекар морам да реагујем и давим тим људима лекарско уверење.
Посебно тужан пример, један од многих тужних примера пацијената, био је случај младе девојчице која је дошла са
мајком у новембру 2020. из Баварске шуме. Девојчица је имала тешку реакцију на маску, са мучнином,
Главобоља, губитак апетита, и мајка ме је замолила да издајем такав сертификат. Дијете је било овде.
Наравно да сам то урадио, и шест месеци касније, 6. маја 2021. године, они се враћају.
Питам се, да ли вам треба још један сертификат?
Да, то нам је потребно. Ускоро ћемо одржати прославу причешћа и желели бисмо да имамо важећи сертификат.
Церемонија причешћа била је 9. маја, колико знам, а у понедељак након тога мајка ме је позвала и испричала ми нешто ужасно. Она
је рекла: замисли, седели смо у цркви са нашим рођацима, наша девојчица је била тако узбуђена због овог причешћа, свештеник је
већ улазио са алтарским дечацима и изненада прекинуо мису јер је открио да ова девојчица у првом реду или у клупи није носила
маску, позвао је мајку девојчице у криптицу, прекинуо мису – сви су чекали, сви су гледали ту
девојчицу – и онда каже: 'Да, имате ли потврду?
А онда види да је сертификат од Вајкла: Да, то је доктор за маске, то није прихватљиво, он зове полицију, и
мислим да је цела ствар изазвала кашњење од преко 30 минута.
Полиција ме је питала: Може ли ваша ћерка да носи маску или не? И ја сам рекао: Не.
– Начин на који је свештеник реаговао био је претерано и ужасан, и покварио је причешће.
"Сматрам то тако неизрециво несаосећајним када то долази од министра који би требало да брине о добробити људи."
"Дошли су у шест ујутру и готово срушили ваша улазна врата."
Са свом том буком, природно си силазио доле да видиш шта се дешава.
А онда сам само ставио ногу испред врата и отворио их.
Рекао сам: Да, полицијо, да ли сте сада руска мафија која је позајмила униформе овде у нашем кабареу?
Прво бих волео да видим ваш сервисни идентификациони број и налог за претрес. Не, отвори врата сада!
Онда кажем: Не, прво желим да видим налог за претрес.
Не, ти сада отвори врата! И притисак на врата постајао је све јачи.
Испред њега је стајао момак висок два метра, тешко наоружан, а тамо је био велики арсенал људи.
И, да, онда су ме више-мање гурали у моју чекаоницу.
Хтели су да ме натерају да носим маску у свом дому, па сам рекао да дефинитивно нећу носити маску у свом дому.
Да, заправо, мислим да је то сада мало претерано.
А онда су ме задржали у мојој чекаоници.
Као што сам рекао, требало је да позовем адвоката, па сам погрешио јер сам имао телефон у руци и рекао да ћу позвати адвоката.
Не, не зовеш никога! Тако је он видео да ми је мобилни телефон у задњем џепу.
А онда су ми и то одузели.
Узели су два мобилна телефона, два лаптопа, тврде дискове, пореске досијее, па чак и писма пацијената која су
лежала на комоди у мом приватном стану на горњем спрату.
Да, они су чак упали у изнајмљени стан на горњем спрату.
Претресли су шталу, претресли су гараже.
Заиста мораш да се запиташ то. Шта они траже? Шта они траже?
Па, не бих се изненадио да су у мојој гаражи нашли дечју порнографију или врећу кокаина у
мом штали, само да ме на неки начин оптуже.
Немам појма, немам појма. Па, заиста се осећаш као озбиљан терориста.
И то ми већ иде на живце.
Кажем да, хвала Богу што сам те јутра био сам, јер не мислим да би мој син то тако лако преживео.
И изнад свега, шта штампа на крају закључи о томе.
Они су у новинама објавили фотографију на којој се види дугачак ред полицајаца како носе плаве канте.
Да, и обезбеђен је велики број доказа.
Оставили су овде неред, то је било заиста невероватно.
И да, шта ће остати када оду?
Седела сам овде дрхтећи, да, и моји пацијенти су улазили, и та напетост такође – пукла сам у плач
јер заиста осећаш као да... немогуће је описати.
Ствари су се такође неизрециво распалиле код Хајнриха Хабига.
Непозвана посета јавног тужилаштва завршила је привођењем.
"Дакле, како сам тог дана разумео, јавно тужилаштво ме је оптужило да сам издавао нетачне потврде о
вакцинацији или, на пример, убризгавао физиолошки раствор уместо вакцине, и то код 6.000 пацијената."
Некада око 10 ујутру – обичан радни дан – врата су се отворила и јавно тужилаштво Бохума је једноставно ушло.
Мислио сам, шта сам погрешио?
Све је морало бити отворено, све је морало бити прегледано, сав папир је прикупљен, неке серије вакцине, канте за
отпатке, канте за папирни отпад, свуда где је било сумње, шприцеви и тако даље, све је прикупљено.
Људи који су долазили у моју праксу понели су их са собом, такорећи, када су били код мене, и рекли:
Ако имате карту о вакцинацији, дођите са нама, узећемо вам узорак крви! А неки су хтели свог
адвоката, али то није било дозвољено, и тако даље.
Желели су да пронађу велику суму новца, али нису нашли ништа јер су тврдили да сам наплаћивао пацијентима прекомерне
износе за потврде о вакцинацији, што тужилаштво у завршној речи није могло да поткрепи због сведочења сведока.
А онда је тужилац изненада рекао мојој жени: Ох, управо сам одлучио да ћу и тебе пријавити, да ћу и тебе истражити.
Баш тако, ни из чега. Како је она то смислила?
Па, онда су рекли: "Сада идемо у твој стан, реци нам где се налази, иначе ћемо срушити врата."
А онда су претражили нешто у нашој кући.
Претпостављам да би они то наставили да раде, и сваких неколико дана вероватно би ми претресли кућу под неким изговором.
А онда смо се уселили у самосталну зграду која припада брату моје супруге, који нам ју је понудио у Дортмунду, па смо се
тамо преселили, уселили и сваког дана смо одатле водили праксу.
То значи да сам продао ствари које сам имао: полице, столове, столице, све што се, мање-више, налази у
ординацији и што не можете једноставно брзо негде складиштити.
Јавни тужилац ме је затим оптужио да сам намерно продавао предмете испод њихове вредности, јер сам морао
брзо да добијем готовину за финансирање свог бекства.
Дакле, коначно су имали разлог.
Дакле, у притвору морате да замислите да вам ујутру кажу да ћете данас имати посету, затим вас у 7:30 ујутру
покупе, одведу у једну просторију и тамо вас чека ова жена.
Али сада те не преузимају у 8:00 ујутру, ни у 9:00, ни у 10:00, ни у 11:00, и нико те не обавештава.
А онда кажем: Па шта је са посетом?
Не знамо, мораћемо да позовемо рецепцију, ни они ништа не знају.
Значи, те стално мало варају.
Да, увек бих сазнао да сам тамо био узалуд, а онда не бих добио дозволу, па би унуци желели да ме посете,
али ни то није било одобрено, и тако даље и тако даље.
Тако је било, то је било стално... да, саботирано.
Ова саботажа и неизвесност биле су неподношљиве за Фатиму Хабиг.
"Било је ужасно. Не можеш да замислиш колико је било ужасно."
Некако су ми одузели мужа. Никада нисмо били раздвојени, увек смо радили заједно, све смо
радили заједно, а онда је он изненада нестао.
Нисам ни стигао да му се опростим када су дошли да га однесу.
Прву демонстрацију, коју је организовала моја жена, да, нисам је заиста приметио.
Напољу је била огромна демонстрација са бубњарима и транспарентима.
Да, и многи људи су такође носили мајице на којима је писало "Слобода за Хајнриха". Дошли су на суд у
тим мајицама, што судији, наравно, није било по вољи.
А онда су певали песме о слободи, да, и да, то је било импресивно.
То је био сјајан сигнал споља. Да, знао сам да ме нису заборавили. То је било заиста сјајно.
И онда је ушао судија, сећам се, био је господин Јилмаз, турски судија, који је изненада рекао: Ваше ствари су већ спаковане.
Дакле, сада сам знао да ако су моје ствари спремне у складишту, моје отпуштање мора да је неминовно.
И онда ми је било дозвољено да изађем.
Сви су били тамо. Деца, рођаци, сви пријатељи, адвокати, потпуни странци, неки из других градова.
То је био још један врхунац.
"Али било је и гласова из становништва који су били горко љути."
Увреде, оптужбе и чак претње смрћу.
Докторе Күлкен, ви сте у суштини жалосни будала, или, да будем прецизнији, убилац, који својим фанатичним, агресивним говорима
подстиче своје следбенике да се уздрже од предузимања разумних мера за сузбијање пандемије
(успут, да ли уопште знате шта је пандемија?).
Дакле, сви су прошли кроз исто. Добили су претње смрћу.
Одсек за кривичне истраге детаљније је испитао неке претње јер су биле помало чудне.
"То је био један од разлога због којих смо отишли, јер смо добили претње смрћу породици."
Дакле, не против мене, већ против породице. Покушај је направљен на мој живот.
Аутомобил је изненада показао губитак притиска у предњој десној гуми.
Одмах сам скренуо удесно и за рекордном брзином ваздух је изашао.
А онда сам нашао некога да однесе ту ствар у радионицу, он је скинуо гуме и рекао да је у њу било бушено.
То се није догодило. Имам и фотографије тога.
Кажу да је то дефинитивно случај, никада раније нису видели ништа слично.
Ово је дефинитивно урађено бушилицом, тако да када возите довољно брзо на аутопуту, та ствар може да експлодира.
И овај бег и данас је тешко поднети за др Мехтхилд Шифман.
"Желим улицу у којој смо некада живели."
То је био дом. Десило се једно врста искорењивања.
"На прекршајном суду осуђен сам на две године и девет месеци затвора без могућности условног отпуштања."
И јавно тужилаштво је у почетку поднело жалбу јер је сматрало да је казна превише блага.
Дакле, на почетку суђења тражили су казну од најмање три године, односно на жалби, а затим су у завршним речима
повећали захтев на четири године затвора без могућности условног отпуштања, односно четири године затвора.
Било је 30 дана саслушања, што је много.
На други дан суђења понуђен ми је споразум: признање кривице за 100 лажних здравствених сертификата.
Затим веома висока новчана казна у висини до 720 дневних ставова, што би одговарало 72.000 евра по стопи од 100 евра дневно.
И то на крају, наравно, доводи до одузимања лиценце за бављење медицином.
"Да, пресуда је очигледно била фарса."
Дакле, у крајњем, цела ствар је унапред била размотрена између тужиоца, судије и мог адвоката.
Пресуда је договорена и, на крају – како се испоставило – износила је 14 месеци условне казне,
одложене на три године, уз новчану казну од 1.000 евра.
То значи да је укупно било пет оптужби.
Дакле, две оптужбе у вези са здравственим сертификатима, а затим по једна за подстрекавање мржње,
увреду јавног службеника и клевету против колеге.
Значи, две оптужбе су повучене.
Такође су ме уверили да ћу, након издржане ове условне казне, моћи да напустим Немачку и вратим се у Мексико.
"То је било право уживање за новинаре, зар не?"
Новинари су затим могли да пишу изнова и изнова 15 месеци кад год бих рекао било шта или постао превише видљив у јавности:
Да, др Биндер, он је тај познаник, лудак који се суочава са кривичним поступком.
"22. јуна јавно тужилаштво ми је послало оптужницу."
У исто време је објашено саопштење за штампу у којем су поменута имена:
Др Валтер Вебер из Винтерхудеа је оптужен.
И читав дан је мој лик био приказан у метроу.
У средњем веку ово се звало "понижавање на стубу срама".
"Савезни суд правде мора, наравно, да се позабави скоро 1.000 страница жалбе коју је написао адвокат."
То значи да судије Савезног суда правде морају да се позабаве тим питањем и затим напишу одговарајуће образложење.
И то би могло ићи у оба смера.
Док сам био у притвору, такође сам упознао људе који су годину дана чекали на жалбу.
"Судија, такође тврдоглавац, који и даље није видео разлог и није хтео да прихвати ниједан аргумент,
затим ми је изрекао 200 дневних казни по 100 евра свака."
То значи да имам кривично досије, наравно. То је 20.000 евра.
И поново смо уложили жалбу, још једном, тврдећи пре свега да нема научних доказа који би поткрепили случај,
али и да је члан 278 био потпуно непримерен и да је заправо представљао изопачење правде.
И сада, упркос тренутној ситуацији у РКИ и РКИ фајловима, ово је поново практично
одбачено, пометено под тепих, проглашено небитним.
Пресуда је стога коначна, и чини се да сам сада законски осуђени криминалац.
"Највећа казна је што нам прете затворске казне у трајању од три до пет година."
Они и даље висе над мном као мач Дамოკла.
Чак и професионална забрана коју су лекари добили – трогодишња забрана бављења професијом и казна од 10.000 евра – за мене је
ситница, јер сам већ три године на боловању и не могу да радим.
Након овог рација, нисам могао да радим.
Међутим, моји рачуни су и даље замрзнути због апсурдних износа заплењених средстава док се поступци не заврше.
Једна банка ми је отказала рачун; сви моји рачуни су били замрзнути 15 месеци. То је болело.
"Хоће да ми одузму професорско звање, али то се још није догодило јер бих прво морао бити
осуђен за подстрекивање мржње и антисемитизам."
Срећом, међутим, то се није догодило.
Па, чињеница је да је само Главско јавно тужилаштво поднело жалбу на ову пресуду судије.
У том погледу, ствар сада почиње испочетка.
Храбри лекари нису могли да учествују у злочину повезаном са коронавирусом.
Њихова савест и дужност према пацијенетима им то не би дозволили.
"То је било потпуно лудо, и рекао сам да не могу да ћутим о томе."
Породична презир и искључење често су били последице.
"Мој партнер ме је такође оставио у то време.
Била сам са њим пет и по година и он је такође рекао: "Да, не пристајеш на ово и ја се
придржавам мера и више не могу да будем с тобом."
Дакле, цео мој живот се заиста распао иза мене.
Чак су и неки чланови моје породице у почетку били против мене.
"Што се тиче моје породице, ја сам, наравно, веома срећан.
Моја супруга и моја најстарија ћерка – да, ту почиње емоција – биле су веома подржавајуће, док
други чланови породице то нису били, као и свуда.
Међутим, ови лични неуспеси нису их навели да посумњају у своја уверења или своје поступке.
"То се дефинитивно исплатило. Дефинитивно је било вредно узети тај ризик, такође и за нас."
Њихови захвални пацијенти и подржаваоци дали су њиховим већ заробљеним херојима борбе против коронавируса снагу и подршку која
им је била толико очајнички потребна у овим тешким временима.
"Како си се осећао у тим тренуцима када си чуо људе напољу?"
Било је неисказиво... Било је сјајно.
Не можеш то да кажеш...
"Али смо му рекли."
Користећи ових 15 прича, показали смо колико брутално систем узвраћа онима који се не прилагођавају.
Документарни филмови попут овог су изузетно важни у борби против ове неправде.
Молимо вас да и даље подржавате наш рад. Међутим, данас се фокусирамо на хероје пандемије коронавируса.
Успео сам да посетим све те храбре људе. Чуо сам њихове приче.
И дубоко ме је потресло када сам погледао у њихове очи и лично доживео и осетио шта им је учињено њима и њиховим породицама.
Прогоњен, гоњен, изопштен. Социјално и економски уништен.
Већина тога се не може поништити. Али сада их можемо подржати.
Морално, обезбеђујући да се не забораве, али и кроз финансијску помоћ.
Јер се ти људи суочавају са економском пропашћу.
Скупи кривични поступци, замрзнути фондови, професионалне забране.
Ови часни лекари сада су пред пропашћу јер су тада дали све од себе.
За своје пацијенте, за нас и за нашу децу.
А сада желимо да будемо ту за ове људе.
AUF1 од данас прикупља донације за ове лекаре.
Донирајте онима који су тада ризиковали све и дали све од себе за нас.
Молимо вас да донирате сада! Сваки допринос се рачуна. Хвала вам!