Detta är det största medicinska brottet genom tiderna. En humanitär katastrof av aldrig tidigare skådade omfattning.
Ingen kommer att förlåta er för detta.
Vänligen lämna detta område omedelbart!
Vi är folket! Vi är folket!
Har du ett munskydd med dig? Sätt på dig den, annars lämnar du platsen!
Vaccinationerna är mer eller mindre fria från biverkningar.
I min omgivning, i vårt vårdhem, dog nio personer på en enda dag efter att ha vaccinerats.
De läkare som vaccinerar nu, kommer alla att behöva stå till svars för sina handlingar. Och senast inför Gud.
Vi har inget mördarvirus här.
Vi har inte en medicinsk pandemi här, vi har en kriminell plandemic.
Just nu upplever vi verkligen en tyranni av de ovaccinerade.
Nu måste vi verkligen vidta konsekventa åtgärder mot dessa coronavirusförnekare och vaccinationsmotståndare.
Vi har en demokrati att försvara här. Corona-hjältarna Vi glömmer er inte! jagade, förföljda, utfrysta!
Corona-erans fasor. För vissa sitter den djupt kvar, för andra verkar de vara över.
Men för de läkare som modigt gjorde motstånd under munskyddens och vaccinationernas tid, för att
rädda och skydda människorna är det långt ifrån över.
Tvärtom, bortom allmänhetens blickar är de fortfarande jagade, förföljda och utfrysta av ett
hämndlystet, skoningslöst och övermäktigt system.
Ett system som inte förlåter det faktum att motståndet mot coronalögnerna till stor del möjliggjordes
av dessa läkare tills attacken mot mänskligheten kunde avvärjas av oss alla tillsammans.
Om nästa attack mot folket från globalistregimen, som blir mer offensiv för varje dag, om denna nästa attack tar en
avledande manöver via Hälso-och sjukvårdssystem, då kommer oliktänkande att stå i vägen för den önskade världsregeringen.
Och särskilt i vägen står läkare som inte följer politikernas, militärens och läkemedelsindustrins order, utan vill förbli
en skyddande sköld för patienterna i enlighet med läkareden.
Och det är därför som våra läkarhjältar nu ska förintas i tysthet, långt borta från allmänhetens blickar.
Dessa modiga människor, som tystas ned av medierna, ska straffas, ruineras ekonomiskt och socialt och sedan glömmas bort.
Men vi har inte glömt er.
Vi har företrädande för alle de andra, som inte samarbetade med coronaregimen, besökte femton av dessa modiga människor.
I Tyskland, Österrike, Schweiz och till och med Tanzania.
För att världen måste få kännedom om dessa modiga läkares öden.
Vi visar hur dessa tysta hjältar trakasseras, mobbas och förföljs av systemet än i dag.
Inom två veckor efter att vaccinationen påbörjats rapporterades dödsfall i vårdhemmen.
Ja, det var i januari 2021 och jag grät. Herregud, ja.
Jag visste att jag inte misstog mig.
Men jag hade ingen aning om att det skulle bli så illa så snabbt.
Mitt namn är Sucharit Bhakdi. Jag är specialiserad på mikrobiologi och epidemiologi för infektionssjukdomar.
När det här började visste jag, jag visste ett år i förväg, att något sådant här skulle komma.
Mitt namn är Heinrich Habig. Jag är allmänpraktiserande läkare, doktor i naturläkemedel, akupunktur och manuell terapi.
Jag insåg faktiskt ganska tidigt att det inte handlade om befolkningens hälsa, utan att det fanns en avsikt bakom och att
denna avsikt också innefattade att inte bara implementera vissa, jag ska säga, vanföreställningar hos
befolkningen, utan också att bygga upp fiendebilder.
Mitt namn är Thomas Külken. Jag är allmänläkare och har specialiserat mig på antroposofisk medicin.
Det presenterades som ett mördarvirus av pressen. Så man var tvungen att vara försiktig i början.
Jag kunde inte ha vetat bättre.
Jag kunde bara misstänka att något var fel på grund av min utbildning i infektiologi, epidemiologi och vaccinationskursen
Ehrengut, som jag fortfarande håller i ära i Hamburg.
Jag känner mig förpliktad gentemot patienterna. Riktlinjerna för detta fastställdes av Hippokrates själv.
Och jag kan inte föreställa mig att denna ed, denna ed av medicinskt engagemang för patienter,
plötsligt 2020, under WHO:s inflytande, kan brytas.
Mitt namn är Gerald Kienecker. Jag är specialist i oftalmologi.
Jag har vidareutbildat mig inom patologi, internmedicin och intensivvård."
60% av läkarna var övertygade om att åtgärderna var korrekta.
Så jag kunde iaktta mina kollegor och sedan funderade jag: varför är det så många som följer med?
Mitt namn är dr Walter Weber.
Jag är internist i Hamburg, specialiserad på psykosomatisk medicin och
cancerbehandling, och har varit legitimerad läkare i 53 år.
Det stod klart för mig redan från början, också på grund av mina erfarenheter på kliniken med kollegor som
ibland kollapsade på grund av återandningen under munskyddet, att munskyddet utgjorde en hälsorisk.
Och inte ens 2020, i början av pandemin, fanns det några bevis för att munskydden på något sätt kunde skydda mot en virussjukdom.
Jag heter Wolfgang Urmetzer och är specialist i anestesi med tilläggsutbildning i akupunktur,
naturopati och traditionell kinesisk medicin.
Det fungerade bara för att folket var så inne i sin masspsykos.
För att medierna helt enkelt gick med på det. Det skulle inte ha fungerat utan media.
Utan detta... detta bombardemang, utan allt detta... även i läkartidningen, i
specialisttidskrifterna, vilken smörja de har skrivit!
Det hade du inte haft råd med fem år tidigare. Alla skulle ha sagt: Är ni dimmiga i skallen?
Mitt namn är Dr Monika Jiang. Jag är specialist i allmänmedicin och har en tilläggsutbildning i naturopati.
I början fick jag många... Jag fick otroligt många mejl som svar på de första videorna, där folk tackade mig
för att jag fått dem att övervinna sin rädsla och berättade hur viktigt det jag gjorde var.
Och det fanns dessutom många videor, som de sa: Men du är ju modig.
Och jag sa: Varför är jag modig? Jag är bara en ÖNH-specialist.
En ÖNH-specialist är expert på vanliga förkylningar, eftersom det är vårt yrke.
Och vi vet allt om coronavirus. Så i det avseendet har jag bildat mig en uppfattning.
Jag försöker lugna människor, jag är en akutläkare och jag behöver inte vara modig för att göra det.
Jag heter dr Bodo Schiffmann och är ÖNH-specialist samt akutmedicin."
Jag har alltid varit en kritisk person.
Så om något dikteras uppifrån utan argumentation, har jag svårt att anpassa mig till det, jag gör inte något av ren princip.
Och jag vet alltid att om något säljs med rädsla och panik, utan några riktiga argument, då är det något som är fel.
Mitt namn är Ronald Weikl.
Jag är gynekolog och allmänläkare med naturopati som specialitet samt medgrundare och vice ordförande i MWGFD,
"Gesellschaft der Mediziner und Wissenschaftler für Gesundheit, Freiheit und Demokratie e.V."
Så vi blev jämt och ständigt förtalade och kriminaliserade, och det gick så långt att vi läkare
helt enkelt behandlades som allvarliga terrorister.
Det där med att ytterdörrarna sprängs upp och läkarna kastas på golvet och handfängslas bakom ryggen framför ögonen på sina barn.
Ja, det är just det, för jag ska ha utfärdat falska hälsointyg enligt avsnitt 278 i Strafgesetzordnung eller vad det nu heter.
Mitt namn är Rolf Kron, jag är allmänläkare och homeopat.
Jag försökte omedelbart informera politiker, journalister och läkarkollegor om alla dessa fel i den
här corona-narrativet men fick aldrig något svar.
Inte ens ett svar som: Thomas, du är galen eller något liknande, helt enkelt inget svar.
Det var väldigt läskigt.
Och sedan blev jag, det var två advokater som var inblandade i min arrestering, både förtalaren och amtmannen i kantonen Aargau,
dvs. advokater, som trodde att de visste mer om coronaviruset än vad jag gjorde som läkare,
med en doktorsexamen i immunologi och virologi.
Jag menar, det säger väl allt, eller hur?
Det var därför jag fick så mycket energi av det hela.
Jag tänker inte låta mig nedslås av två pompösa lekmän, som inte har en aning om vad de pratar om, om vad Corona handlar om.
Jag är inte den typen av person som måste ha rätt. De sitter i parlamenten och så vidare.
Men om jag har rätt, då står jag upp för mina rättigheter.
Och framför allt handlade det om befolkningen, om att informera befolkningen.
Och det var inte bara en banalitet, här gick det om liv och död.
Mitt namn är Thomas Binder, jag är kardiolog och internist och har en doktorsexamen i immunologi och virologi.
Det var allt bara nonsens, inklusive att låsa in de äldre på ålderdomshemmen och inte släppa in några besökare och låta
dem dö ensam och allena utan besökare, och framför allt skada barnen med månader av lockdown, stängda förskolor och skolor.
Jag har behandlat och upplevt så många barn, som blev svårt depressiva under den här tiden, som hade mardrömmar, som hade
sömnstörningar, som utvecklade ätstörningar, som antingen åt för mycket eller ingenting alls, som tillbringade evigheter
med sina mobiltelefoner eller datorer eller spelkonsoler.
Som sa att de inte längre ville leva, eftersom för vissa barn var detta hälften av deras liv, dessa åtgärder.
Det var helt galet och jag sa att jag inte kunde hålla tyst om det.
Mitt namn är Dr Carola Javid-Kistel, jag är läkare inom homeopati.
Jag märkte det, när min mottagning plötsligt var tom, när pandemin slog till och kantonsjukhuset, där jag utövade mina
tjänster, min akuttjänst vid den tiden, var plötsligt helt tomt.
Sjukhuset var tomt, vi skickades hem, vi fick inte ens komma till jobbet eftersom det skulle ha kostat kantonsjukhuset
pengar och jag förstår inte mina läkarkollegor överhuvudtaget.
Det finns 70 andra allmänläkarkollegor som tjänstgör i denna rotation och endast fem vågade underteckna det brev jag
skrev till den schweiziska hälsoministern vid den tidpunkten.
Tio personer sa att jag var galen, att det jag gjorde var farligt, och det ledde till att jag bestämde mig för att gå med
i motståndet, i den meningen att jag sa att jag inte tänkte följa besluten och att mitt jobb som läkare var att höja min röst.
Jag heter Andreas Heisler, är specialist i allmänmedicin och internmedicin och har arbetat
som allmänläkare på min egen mottagning i 20 år.
En verklig jakt inleddes på läkare som vägrade att foga sig.
Så begrundades husrannsaknigarna med den enkla fiktiva anklagelsen: utfärdande av certifikat utan undersökning.
Sedan tittade de på filerna här, såg att alla fanns här, att uttalanden var dokumenterade.
Patienterna som var här och hade ett intyg från mig tillfrågades också efteråt om de var på mottagningen, varför de
var på mottagningen, varför de inte bad om en attest från sin husläkare, utan längre bort i Staufen.
Så de gick verkligen till botten med det hela och jag vet indirekt genom polisen att åtalet
efter denna undersökning faktiskt borde läggas ned.
Och sedan anmälde en lärare som kontrollerar elevernas och kollegornas intyg på sin skola mig.
Och han hävdade helt enkelt för polisen att han hade sett intygen, men ägarna till dessa intyg var inte sjuka alls.
Du måste verkligen säga att denna domstolsförhandling var absurd från A till Ö i alla situationer, ända ner till det
faktum att domaren var så partisk, så i panik över viruset.
Vi var tvungna att - även om munskydden inte längre var obligatoriska i rättssalen, i hela domstolsbyggnaden -
FFP2-masker och bevis begärdes särskilt för denna rättegång, och det vädrades jämt och ständigt, och när jag sa
något som gjorde de upprörda, desinficerade de alltid sina händer och ... det var så bisarrt.
Vi hade i princip redan förberett filerna med munskyddsattesterna, det vill säga från patienter som bara kom på
grund av munskyddsattesterna, för en sådan situation, men vi blev ändå förvånade över att
denna razzia skedde i ett relativt sent skede.
Det innebär förstås också att man får några sömnlösa nätter tills man i någon mån har kommit till rätta med situationen,
då man vet att något är på gång, att det pågår utredningar, att man måste räkna med straffrättsliga åtgärder.
Jag blev uppringd av människor, som frågade: Herr Kienecker, ska jag vaccinera mig?
Jag ropade i telefonen: Nej!
Ett nej med konsekvenser. Den verkställande makten kom och vände upp och ner på allt.
Kieneckers partner Claudia Schöne fick också uppleva hemska saker.
Det var så att denna husrannsakan eller intrång, razzian i min läkarpraktik inte alls hade godkänts av en domare.
Jag frågade varenda en av de som gjorde razzian, det var fyra stycken, och även poliserna, om domstolsbeslutet.
De vägrade alla att uppge sina namn eller visa legitimation.
Så de visste, att de gjorde något fel.
Till slut kom erkännandet från en av dem, som skvallrat, och han sa att de hade kommit på uppdrag av chefen
för hälsomyndigheten för att kontrollera saker och ting.
Alla som känner till slagorden i sådana auktoritära system vet vad det betyder.
Det betyder aggression, det betyder att bli våldsam, det betyder att bli mycket drastisk.
Alla människor letade ständigt, genom att trakassera, så de letade alltid efter någon form av kroppskontakt.
Det betyder att du borde slå tillbaka. Ja? Så här. Det var ren provokation.
De letade efter en anledning att slåss. Så plötsligt hörde jag ett rop på hjälp, Gerald, Gerald, ja?
Och sedan tittade jag in genom en dörr på baksidan av konsultrummet och såg en svart figur, enorm stor, springa
efter Claudia med knytnäven höjd, knytnäven höjd för att slå.
Håll dig undan!
Hallå? Gerald? Hallå, Gerald? Här är polisen.
Gå härifrån, och rör mig inte heller! Gå härifrån! Gå härifrån!
Gå härifrån! Ni har inte rätt att stanna här! Försvinn härifrån!
Jämfört med vad jag har hört från mina kollegor hade jag tur med husransakningen.
Så det fanns inga svarta män, det fanns inget våld, det fanns inga, som man brukar höra, härjada lägenheter
efteråt eller några förstörda saker, det fanns inget av det.
Men jag hade en annan situation som helt enkelt var ofattbar, otrolig och i slutändan pervers.
Så polisen ringde på dörren klockan sex på morgonen, ingen öppnade eftersom jag inte hörde någon klocka och vi har en
dörrknackare, typ ett lejon med en ring och de slog på den.
Jag vaknade av det och sedan såg jag, runt hela området, jag vet inte, tio eller tolv poliser med strålkastare,
de hade verkligen omringat byggnaden, så att säga, och sedan lyckades fyra eller fem av dem ta sig in,
de kom utan husrannsakningsorder, ville hämta mig som vittne i ett mål mot en patient på
grund av munskydd i Nürnberg, det var grunden.
Förfarandet var vid middagstid, jag skulle ha kört, jag visade dem, här är dokumenten, här
är min väska, allt är packat, jag kör själv.
Nej, de tog mig med sig.
Min dotter låg fortfarande i sängen och sov, allt var mörkt, och de kom och lyste med strålkastare henne i ansiktet.
Det är helt enkelt traumatiseringar, som är, som jag tror är systematiska.
Så de är verkligen så specifikt instruerade, eftersom det inte är vettigt.
Sedan körde de mig, två poliser, i den här minibussen till Nürnberg, vilket inte heller är
någon lyx att resa i något sådant, bakom galler.
Sedan var jag i Nürnbergs distriktsdomstols underjordiska cell i ytterligare en, två timmar, för som
jag sa var det tidigt, det var alldeles för tidigt.
Även det var en upplevelse, så man är i ett valv, det har en sådan vibration av att vara djupt inne i fängelsehålan,
och vid någon tidpunkt tog polisen ut mig därifrån och ledde mig sedan rakt in i rättegången, bara som ett vittnesmål.
Så det är helt enkelt bortom lag och ordning.
I Schweiz utsattes dr Binder också för en mycket speciell razzia.
Förevändningen för detta var mer än märklig.
Ja, jag förföljdes inte i första hand av en myndighet eller staten, men en förtalare som jag känner väl
kom med anklagelser om att jag hotade, att jag var beväpnad och hade en psykiatrisk historia.
Sedan informerade han polischefen i kantonen Aargau och han inledde sedan den här
vansinnesoperationen där totalt 60 poliser sattes in.
Det var den 12 mars 2020, då jag ville åka på semester i en vecka.
Och strax innan jag var klar, ungefär halv elva på kvällen, skulle jag vara klar, och strax efter
tio ville jag ta en espresso i det lilla köket där.
Och sedan gick jag bara förbi entrén, som är gjord av glas.
Och såg poliser genom entrén, stå ute i korridoren.
På trappan som leder upp, ungefär fem till tio, på trappan som leder ner, ungefär fem till tio,
hardcore-poliser med ljusa skottsäkra västar och k-pistar pekande på dörren för mottagningen.
Jag gick genast tillbaka till min dator och skrev en tweet på Twitter i stil med; hjälp, polisen kommer för att hämta mig.
Detta orsakade en hel del uppståndelse på sociala medier.
Och sedan kunde jag också ringa min dotter, för jag tänkte: Ja, vad kommer att hända med mig nu?
Till slut skjuter de mig och säger att det var självförsvar, så jag vill informera vissa människor om vad
som händer eftersom det var en skrämmande situation då.
Sedan fick jag ett samtal på min mobiltelefon.
Det var en dam, hon sa, ja, hej, du ska komma utanför dörren, utanför dörren till mottagningen.
Ja, varför skulle jag komma till dörren? Ja, vi berättar då, sa hon.
Ja, och sedan sprang jag ut med min mobiltelefon i handen, mobiltelefonen i min vänstra hand, och öppnade
dörren och hon sa till mig: Håll mobiltelefonen i handen så att jag kan ge dig instruktioner, öppna dörren nu!
Jag öppnade dörren: Så kliv ut och håll upp händerna!
Jag hade min mobiltelefon i vänster hand och höger hand uppe, sedan vände jag på mig, så att man kunde se att jag inte hade tio
kalasjnikovs, handgranater och sådant på mig, trots att jag inte hade några vapen alls,
inga tecken på våld att se, det sades: Grip!
Och sedan hoppade ungefär tre av de här killarna på mig, drog ner mig på golvet, mitt huvud slog i golvet, det var ett litet sår,
inget allvarligt, men det blödde lite och sedan låg jag på mage och de band ihop mina händer på ryggen och så vidare, det är
svårt att uppskatta tiden, men jag har en känsla av att jag efter några minuter sa, hej killar, jag kan inte andas längre.
Det fanns en gång ett känt fall i USA med en färgad person, och ja, jag fick lov att ställa mig upp.
Sedan kom två poliser i vanliga uniformer ut ur hissen och jag kände igen dem.
Ja Thomas, kom ner nu, lugna ner dig så ska vi ta en titt och så vidare.
Efter att jag hade gripits, efter en timme, insåg de att jag inte hade brutit mot några
lagar och att jag därför inte kunde gripas.
Men sedan skickades en läkare till mig för att kontrollera om jag var lämplig att ställas inför rätta, även om jag inte
kunde fängslas, och hon förklarade att faran bestod, att jag kunde skada mig själv, och att jag var corona-vansinnig.
Hon har uppfunnit en ny diagnos som inte finns med i ICD.
Mitt förmodade vapen var min armépistol, men den förvarades hemma.
Jag gick med i den schweiziska armén 1980, naturligtvis var jag tvungen till det, jag tillhörde sjukvårdsgruppen som
läkarstudent vid den tiden och vapnen där är inte ett automatgevär, utan en pistol, för personlig försvar.
Jag behöll det senare som överlöjtnant, och när jag lämnade militären för 15 år sedan förvarade jag det hemma, utan
ammunition, och det är helt normalt i Schweiz och lagligt; som regel behåller man sitt personliga vapen efter militären.
Och den hade förvarats där i 15 år.
När jag greps frågade polisen mig naturligtvis var pistolen är, var är pistolen?
Vad för slags pistol? Ja, du har en pistol. Ja, vänta, menar du min armépistol?
Ja, den har stått i förråd hemma i 15 år.
Jag berättade sedan var, och jag berättade också, men kommer de inte att få det nu, på något sätt vid midnatt?
Min fru blir förskräckt, hon får en hjärtattack om ni går in nu, hämta pistolen i morgon.
De gick fortfarande in i min frus hus klockan ett på natten, hon hörde inte dörrklockan, så de kom in på nedervåningen
med min nyckel och attackerade henne i sängen, Rambo-stil.
Så hon kan till och med ha fått en stroke den natten, så det var verkligen, det var heavy, så
den här Rambo, det är otroligt vad de gjorde där.
Och sedan sattes jag i en isoleringscell i 36 timmar.
Man kallarden madrasserad cell eller isoleringscell och sängen är bara en madrass och toaletten och handfatet är utformade så att du
inte kan hänga dig eller skada dig själv eller något liknande.
Och jag var där i 36 timmar utan att veta varför jag var där, utan att ha träffat en advokat i förväg,
jag menar, allt var allvarligt olagligt, eller hur?
Och sen var jag ensam i 36 timmar under påsken.
På påskdagen, söndagen, låg jag där på den här madrassen och gick mest runt sängen.
Det första jag gjorde var att ta bort madrassen från väggen så att jag kunde gå runt sängen.
Ingen kan ligga i sängen i 36 timmar. Det finns ingen stol, ingenting.
Och naturligtvis hade jag mycket tid att tänka, ja, jag grubblade över vad sker nu?
Jag fattar inte!
Dr Bodo Schiffmann lämnade sitt hemland på grund av situationen och bor nu med sin familj i Tanzania.
Tidigare i Tyskland fick han utstå flera razzior.
Vi hade en husrannsakan i våra privata rum och i våra praktiklokaler och efteråt var vi verkligen traumatiserade.
Och det var i februari 2021.
Huvudsyftet med mina husrannsakningar var att informera grannarna och att injaga fruktan hos oss alla.
Och saken är den att man blir traumatiserad, eftersom för mig är det ett väpnat rån
utfört av staten, eftersom de tar saker ifrån dig.
Och vi var verkligen så, att när en brevbärare körde upp eller något liknande, trodde vi alltid att polisen skulle komma igen.
I vilket fall som helst kom de.
Man måste föreställa sig att frågan här var om några munskyddsattester hade utfärdats, och att de ville
konfiskera våra patientjournaler med 85 000 patienter.
Och man måste veta att den första husrannsakan på praktiken ledde till att åklagarmyndigheten officiellt lade ner fallet.
Med andra ord tittade de på attesterna och sa sedan: Ja, de är berättigade, det är okej.
Och lade officiellt ner ärendet om att vi påstås ha utfärdat falska munskyddsattester.
Och ändå kom de igen. Det ger hela grejen en speciell smak.
Någon kommer in och visar dig ett papper. Det fanns till och med en allmän åklagare där.
Och han sa direkt att vi hade samma utrustning i vår läkarpraktik.
Sen blev jag tillsagd att köra till praktiken och min fru var där ensam.
Och våra barn var på övervåningen. De gick också in i barnens rum.
Något togs ifrån barnen som inte är tillåtet.
Det handlade om att förstöra en läkarpraktik.
Det är klart, jag menar, om man ... tar bort sakerna och sedan skriver en domare också under
på att 85.000 patientuppgifter får genomskådas.
Så det var anledningen till att jag slutade arbeta med sjukvårdsförsäkringen.
Detta innebär att vi har återlämnat båda våra licenser från sjukvårdsförsäkringen.
Dr Carola Javid-Kistel, som flydde till Mexiko, fick flera gånger besök av myndigheterna, även när hon var frånvarande.
Så jag blev åtalad för att jag utfärdade intyg för befrielse för bärandet av munskydd för mina patienter.
Jag måste säga 80-90% av mina patienter är barn och ungdomar och har utfärdat många intyg.
Och jag utfärdade många intyg för patienter som är oförmögna för vaccination, och det var också
orsaken senare, varför dessa polisrazzior genomfördes.
Detta hände sedan tre gånger tills jag faktiskt fick nog och bara låste in mig på läkarpraktiken och även låste in mig där hemma.
Och efter den tredje polisrazzian, som var i februari, i början av februari 2022, utvecklade jag ett så allvarligt
posttraumatiskt ångestsyndrom eller posttraumatiskt stressyndrom att jag verkligen låste in mig överallt och bara släppte in
utvalda personer i läkarpraktiken eller i mitt hem, att jag hade mardrömmar, att jag drömde att de skulle föra bort mig, att de
inte bara skulle ta mina filer, utan att de skulle ta bort mig och låsa in mig och sedan också vilja tvångsvaccinera
mig mot coronavirus och att jag hade en kniv i handen i min dröm och sedan högg till och vaknade upp med kallsvett.
Och det var då jag sa att jag absolut måste bort från Tyskland och bokade en resa till Mexiko.
Semestern blev till två år. Ytterligare två razzior följde under hennes frånvaro.
Dr Javid Kistel ville inte återvända till Tyskland. Men det hon saknade var sin familj.
Jag är en familjmänniska.
Jag har själv tre vuxna barn, jag har fyra barnbarn och jag har naturligtvis också en mamma i
Tyskland och en styvfar och syskon och så vidare.
Och jag hade inte träffat många av dem, de flesta av dem på två år, när jag var i Mexiko.
Och så vågade vi helt enkelt att träffas i Schweiz, i Zürich.
Och jag sa: Okej, Schweiz är inte Tyskland. Schweiz är neutralt.
Schweiz är inte heller med i EU. Det kommer att gå bra.
Tyvärr frågade jag inte om det under tiden fanns en arresteringsorder mot mig.
Jag tänkte, okej, en internationell arresteringsorder kan faktiskt bara utfärdas för våldsbrott, grova brott, så
mord, jag vet inte, dråp, bildande av en terroristorganisation eller människohandel, vapenhandel, något liknande.
Då sa jag, okej, jag faller inte alls under det med mina certifikat.
De kommer inte att våga. Ja, långt därifrån.
Jag anlände till Zürichs flygplats den 1 december 2023, alltså förra året.
Och jag visade upp mitt pass när jag kom in i landet, vid passkontrollen.
Och jag såg hur ansiktet på den polis som skannade den förändrades.
Och hon sa till mig direkt: Det finns något emot dig i Tyskland.
Jag kan inte släppa igenom dig. Du måste komma med mig nu.
Och sedan sa de, ja, vi måste fängsla mig nu, så att säga, och de satte mig i en cell på två gånger
två meter där för tillfället, i ett rum som det här.
Jag fick klä av mig helt och hållet och blev helt kroppsvisiterad.
Jag kunde bara precis hindra dem från att komma in i mina öppningar eftersom jag sa att jag aldrig har haft något att göra
med droger, jag har aldrig rökt en joint i hela mitt liv och jag har inga droger gömda någonstans,
så gör inte det, annars skriker jag riktigt högt!
Och detta på grund av 16 munskyddsattester. En europeisk arresteringsorder för 16 munskyddsattester!
Jag trodde inte att det var möjligt och fortsatte att fråga och ville ta ett foto av det och skicka det till min advokat direkt.
Sedan sa de att det inte var tillåtet och tog ifrån mig allt, så klart.
Mina pengar, mitt pass, mina mobiltelefoner, mitt bagage, allt var borta.
Jag var då helt ensam i den här cellen och tänkte, okej, världen går mot sitt slut.
Jag var sedan frihetsberövad i sammanlagt tolv dagar, elva dagar i Zürich.
Och sedan förhandlade jag med den schweiziske advokaten, som måste kallas in, inte förhandlade, nej, han sa till mig att jag
helt enkelt måste bli utlämnad till Tyskland, för om jag vägrar, kunde utlämningsförfarandet i Schweiz ta upp till ett år.
Och mot en borgen på 30 000 euro, som min familj var tvungen att samla in på mycket kort tid - ingen av oss hade så mycket pengar
- släpptes jag sedan den 12 december från fängelset i Schwäbisch Gmünd i Tyskland, dit jag
hade förflyttats den 11:e dagen från Schweiz.
Dr Bianca Witzschel stannade kvar i sitt hemland Tyskland som resistent läkare.
Detta visade sig skulle bli hennes fördärv.
I februari 2023 lät det saxiska rättsväsendet gripa henne och sätta henne i häkte.
Åtalet gällde förfalskning av dokument i över 500 fall för utfärdande av munskyddsattester och
attester för patienter som är oförmögna för vaccination.
Vi ville tala med den modiga läkaren dr Witzschel under hennes fängelsevistelse, men
fängelset blockerade alla försök att kontakta henne.
Bianca Witzschel informerades inte ens om våra upprepade förfrågningar och vi fick inte tillstånd att filma.
Upprepade kontaktförsök ledde inte till något.
Läkaren Bianca Witzschel tillbringade nästan ett och ett halvt år i vaccinationsregimens coronafängelse.
Jag var inte medveten om någon skuld.
Jag samlade alla attester prydligt i mappar eftersom jag trodde att jag gjorde något bra här.
Jag kan med säkerhet säga att jag personligen har träffat alla de patienter som jag har utfärdat en attest till, eller så
visste jag att dessa patienter fanns och att de hade lidanden.
Så fram till den punkt då den här rannsakan plötsligt kom som ett bakhåll var jag
faktiskt säker på att det inte skulle hända mig.
Och så var det den 16 december 2020.
Jag var hemma vid den tidpunkten eftersom jag hade brutit en ryggkota vid ett fall några veckor tidigare.
Jag kunde inte arbeta på åtta veckor och var tvungen att gå omkring med kryckor och korsett.
Klockan var strax efter åtta när min fru plötsligt sa: Men det är så många polisbilar som kör fram till oss.
Vad är det som händer? Jag låg fortfarande i sängen och sedan gick jag upp.
Sen kom de: Vi har en husrannsakningsorder och måste söka igenom hela huset.
Jag tänkte bara, snälla vad? Ja, på grund av dina munskyddsattester.
Vad gör ni i min läkarpraktik, i mitt hus? I min läkarpraktik kanske, men varför
rannsakningen? Det finns andra sätt att klargöra det.
Ja, de har ordern, de måste se igenom allt.
Sedan gick dessa tio personer igenom alla rum, tog bärbara datorer, mobiltelefoner, till och med från min fru - min dotter
var fortfarande kvar här - sökte igenom barnens rum, öppnade alla skåp, nattduksbord, vad har det med attesterna att göra?
Det hela tog fyra timmar och samtidigt pågick en husrannsakan i läkarpraktiken - min medhjälpare ringde mig, hon hade gjort
administrativt arbete där - där min medhjälpare sedan blev utskälld och hotad av den högre polis som genomförde utredningen:
Du måste avlägga vittnesmål , din chef är en brottsling.
Vi dokumenterade sedan detta i domstol, ord för ord.
Så det fanns en sådan fördom, hon var skrämd, hon hade verkligen stora problem efteråt.
Vi var också, ja jag var liksom skakad, jag tänkte att något sådant finns det inte och du känner dig som om du har
blivit våldtagen, slagen och du är helt utmattad efteråt.
Barn är särskilt drabbade och barn har också haft otroliga lidanden.
De kunde inte längre koncentrera sig. De mådde illa och hade huvudvärk.
Några av dem kollapsade i skolan under munskydden, och jag har haft många, många föräldrar här på min läkarpraktik som har
berättat detta för mig under tårar, inklusive barn som har gråtit, och det är helt klart att jag som
läkare måste agera här och ge dessa människor en attest.
Ett särskilt sorgligt exempel, många sorgliga exempel på patienter, var en ung flicka som kom med sin mamma
i november 2020, från Bayerischen Wald, och flickan reagerade kraftigt på munskyddet, med illamående,
Hon hade huvudvärk och tappade aptiten, och mamman bad mig - barnet var också närvarande - att utfärda en attest.
Det gjorde jag naturligtvis, och sex månader senare, den 6 maj 2021, kommer de tillbaka.
Jag tänkte: Behöver du en ny attest?
Ja, vi behöver det. Vi har ett kommunionsfirande och vi skulle vilja ha en giltig attest.
Kommunionsfirandet var såvitt jag vet den 9 maj, och på måndagen därpå ringde mamman mig och berättade hemska saker och sa: "Tänk
dig, vi satt i kyrkan med våra släktingar, vår flicka såg verkligen fram emot den här kommunionsfirandet, prästen kommer in
med altartjänarna och avbryter plötsligt mässan eftersom han upptäcker att den här flickan på första raden eller i bänken inte
bär munskydd, kallar flickans mamma till sakristian, avbryter mässan - alla väntar, alla tittar på den
här flickan - och säger sedan: Ja, har du en attest?
Och så ser han att attesten är från Weikl: Ja, det är munskyddsdoktorn, det är inte möjligt, låt polisen komma, jag
tror att hela saken orsakade en försening på över 30 minuter.
Polisen frågade mig: Kan din dotter bära munskydd eller inte? Och jag sa: Nej.
Så som prästen reagerade, var överdrivet och hemskt, och det förstörde kommunionsfirandet.
Jag tycker att det är så oerhört oempatiskt från en präst som egentligen ska bry sig om människors välbefinnande.
De kom klockan 6 på morgonen och slog nästan in din ytterdörr.
Bullret får dig naturligtvis att gå ner och se vad som händer.
Sen satte jag foten framför dörren och öppnade den.
Jag sa: Ja, polisen, är ni nu den ryska maffian som har lånat uniformen från vår kabaré?
Jag vill se era ID-kort och husrannsakningsordern först. Nej, du öppnar dörren nu!
Då säger jag: Nej, jag vill se husrannsakningsordern först.
Nej, du öppnar dörren nu! Och trycket på dörren fortsatte att öka.
Det stod en 2 meter stor kille framför dörren, tungt beväpnade, en stor arsenal av människor där ute.
Och ja, de mer eller mindre knuffade in mig i väntrummet.
De ville tvinga mig att bära munskydd i mitt hus, så jag sa att jag absolut inte skulle bära munskydd i mitt hus.
Ja, men jag tycker att det är att gå lite för långt.
Sen höll de mig fast i väntrummet.
Som sagt, jag ville ringa till min advokat, och det var mitt fel eftersom jag hade min telefon i
handen och sa att jag skulle ringa min advokat nu.
Nej, du ska inte ringa någon! Han såg att jag hade min mobiltelefon i bakfickan.
Och sen tog de den ifrån mig också.
De tog två mobiltelefoner, två bärbara datorer, hårddiskar, skattefiler, ja, de tog till och med patientbrev från
min privata lägenhet på övervåningen, som låg på skänken.
Ja, de bröt sig till och med in i en hyreslägenhet på övervåningen.
De plundrade ladan och sökte igenom garagen.
Man måste verkligen fatta det hela. Vad är det de letar efter? Vad är det de letar efter?
Så jag skulle inte ha blivit förvånad om de hade hittat barnporr i mitt garage någonstans, eller en påse kokain
ute i min lada för att kunna arrestera mig på något sätt.
Jag vet inte, ingen Aning. Så du känner dig verkligen som en farlig terrorist.
Och det sitter.
Jag sa, tack Gud för att jag var ensam den morgonen, för jag tror inte att min son skulle ha överlevt så lätt.
Och framför allt, vad pressen i slutändan gör av det.
De publicerade ett foto i tidningen som visade en lång kö av poliser med blåa behållare.
Ja, och massvis av bevismaterial beslagtogs.
De lämnade en röra här, det var helt otroligt.
Och ja, vad blir kvar när de lämnar?
Jag satt här och skakade, ja, och mina patienter kom och den här spänningen också - jag brast ut i tårar för man
känner sig verkligen som... det går inte ens att beskriva.
Hos Heinrich Habigs gick det också obeskrivligt till.
Det oinbjudna besöket från åklagarmyndigheten slutade med häktning.
Enligt vad jag hörde den dagen anklagade åklagarmyndigheten mig för att ha utfärdat falska vaccinationsintyg
eller för att ha injicerat koksaltlösning i stället för vaccin, och det med 6 000 patienter.
Någon gång klockan 10 på förmiddagen - en vanlig arbetsdag - öppnades dörren och
åklagarmyndigheten i Bochum klev helt enkelt in.
Jag tänkte: Vad för en brottslig handling har jag gjort?
Allt måste öppnas, allt måste granskas, alla papper samlades in, vaccin-serienumren, soptunnorna, papperskorgarna, där saker
eventuellt misstänktes, sprutor och så vidare, allt samlades in.
Personerna som var i min läkarpraktik blev tagna, och blev frågade:
Har ni ett vaccinationskort, kom med oss, så gör vi ett blodprov! Och vissa ville kontaktera
sin advokat, det var inte tillåtet och så vidare.
De ville hitta massor av pengar, och de hittade inga pengar, eftersom de hävdade att jag hade fått patienterna att betala mig
otroliga summor för vaccinationskortet, vilket åklagarmyndigheten inte längre kunde vidhålla i
sin plädering för domen på grund av vittnesmålen.
Och då sa åklagaren plötsligt till min fru: Åh, jag har precis tänkt på det, jag ska anmäla dig också, jag ska utreda dig också.
Helt plötsligt. Hur kom han på det?
Ja, och sedan sa de, nu ska vi in i eran lägenhet, berätta var lägenheten är, annars slår vi in dörren.
Och sen letade de efter vad som helst i vårt hem.
Jag antar att de skulle ha fortsatt att göra det nu, jag skulle förmodligen ha fått mitt hus
genomsökt varannan dag med någon anklagelse eller annat.
Sedan flyttade vi in i en fristående byggnad som tillhörde min frus bror, som erbjöd oss fastigheten i Dortmund, så
vi flyttade in, och därifrån avvecklade vi vår läkarpraktik.
Med andra ord, jag sålde sakerna, jag har... hyllor, bord, stolar, allt som man mer eller mindre har i
praktiken och som man inte kan lagra någonstans så snabbt.
Åklagarmyndigheten anklagade mig sedan för att ha sålt sakerna för mindre än de var värda, avsiktligt, eftersom jag
behövde tjäna pengar mycket snabbt för att finansiera min flykt.
Så nu hade de äntligen en orsak.
Ett häkte måste man föreställa sig så här: På morgonen sägs att idag får jag besök, och sedan hämtas man klockan 7.30, förs till
ett rum som detta, ja, och den här kvinnan väntar redan där.
Men nu blir du inte hämtad kl. 8.00, kl. 9.00, kl. 10.00, kl. 11.00, ingen säger dig något.
Och då säger jag: Vadå, vad blir det med besöket?
Vi vet inte, vi måste ringa porten, men de vet heller inte något.
Så man blir dragen vid näsan hela tiden.
Ja, jag fick alltid uppleva att jag var där förgäves, och jag fick ingen tillstånd, sedan ville barnbarnen
besöka mig, och det var inte heller tillåtet, och så vidare.
Så det var... ja, det blev hela tiden saboterat.
Detta sabotage och denna ovisshet var outhärdlig för Fatima Habig.
Det var riktigt otäckt. Man kan inte föreställa sig att det skulle vara så otäckt.
Min man togs på något sätt ifrån mig, vi var aldrig separerade, vi arbetade alltid tillsammans, vi gjorde
allt tillsammans, och plötsligt fanns han inte där.
Jag fick inte ens ta farväl när de hämtade honom.
Den första demonstrationen, som organiserades av min fru, ja, jag märkte det inte riktigt.
Det var en stor demonstration med trummisar och banderoller.
Ja, och många människor hade också T-shirts på sig som det stod "Frihet för Heinrich", de kom också till domstolen
med dessa T-shirts, vilket naturligtvis domaren inte gillade.
Och sedan sjöng de frihetssånger, och ja, det var imponerande.
Det var en bra signal från utifrån. Ja, jag visste att de inte hade glömt mig. Det var fantastiskt.
Och sedan kom en domare, jag minns att det var herr Yilmaz, en turkisk domare, som plötsligt sa: Era saker ligger redo för dig.
Så nu visste jag att om sakerna är klara i kammaren, så verkar frisläppning vara nära.
Och sedan fick jag gå ut.
Alla var där. Barn, kusiner, alla vänner, advokater, helt okända människor, en del från andra städer.
Det var en verklig höjdpunkt.
Men det fanns också bittert arga röster från befolkningen.
Förolämpningar, anklagelser och till och med mordhot.
Dr Külken, du är i grund och botten en ynklig Hanswurst, en mördare för att vara exakt, genom att med dina fanatiska,
aggressionsladdade tal hetsa dumma, manipulerbara människor och dina anhängare att avstå från att vidta meningsfulla åtgärder
för att begränsa pandemin - vet du ens vad en pandemi är?
Så det är vad som hände med alla. De fick mordshot.
Kriminalpolisen tittade sedan närmare på en del av dem, eftersom det var egenbomliga mordhot.
Det var en av anledningarna till att vi åkte, eftersom vi fick mordshot mot familjen.
Inte mot mig, utan mot familjen. De genomförde ett mordförsök på mig.
Bilen sa plötsligt tryckförlust, höger framdäck.
Jag svängde omedelbart in till höger och luften gick ur på rekordtid.
Sedan fick jag någon att ta bilen till verkstaden och han drog av däcken och sa att de hade borrats in.
Det har inte bar hänt. Jag har även bilder på det.
Så de sa, att det definitivt var så, de har aldrig sett något liknande.
Det gjordes definitivt med en borr, så att om du är tillräckligt snabb på motorvägen kan den explodera.
Och den här flykten är fortfarande svår för dr Mechthild Schiffmann att bära än idag.
Jag saknar gatan där vi brukade bo.
Det har varit hemma. En slags rotlöshet har inträffat.
I tingsrätten dömdes jag till två år och nio månaders fängelse utan villkorlig dom.
Och åklagarmyndigheten överklagade först eftersom domen var för mild.
Så de ville ha tre år plus, i början av rättegången, dvs. vid överklagandet, och höjde sedan sitt yrkande
till fyra års fängelse utan, dvs. fyra års fängelse.
Det var 30 dagar av utfrågningar, det är mycket.
Under rättegångens andra dag erbjöds jag en uppgörelse: Att jag erkände mig skyldig till 100 falska hälsointyg.
Sedan kommer ett mycket högt bötesbelopp med maximalt 720 dagsböter, vilket skulle motsvara 72.000 euro vid 100 euro.
Och detta leder naturligtvis i slutändan till att legitimationen återkallas.
Ja, domen var naturligtvis en fars.
Så i slutändan diskuterades det hela i förväg mellan den allmänna åklagaren, domaren och min advokat.
Man kom överens om straffet och i slutändan - och det var precis vad som hände - blev det 14 månaders
villkorlig dom i tre år plus böter på 1 000 euro.
Det innebär att det fanns totalt fem åtalspunkter.
Så två åtalspunkter på grund av hälsointygen, en åtalspunkt för hets mot folkgrupp,
förolämpning av en tjänsteman och förtal av kollegan.
Två åtalspunkter lades ned.
De försäkrade mig också om att jag skulle kunna lämna Tyskland villkorligt efter att ha avtjänat
fängelsestraffet, att jag skulle kunna åka tillbaka till Mexiko.
Det var naturligtvis en godbit för journalisterna.
Naturligtvis kunde journalisterna sedan skriva om och om igen i 15 månader när jag sa något eller
på något sätt blev för synlig i offentligheten:
Ja, doktor Binder, han är en bekant, en galning som är föremål för ett brottmålsförfarande.
Den 22 juni skickade åklagarmyndigheten åtalet till mig.
Samtidigt skickades ett pressmeddelande ut med namn:
Dr Walter Weber från Winterhude har åtalats.
Och under en hel dag visades min avbild i tunnelbanan.
På medeltiden kallades detta för "ställa någon vid skampålen".
Bundesgerichtshof (högsta domstolen) har naturligtvis att ta ställning till nästan 1.000
sidor av en revision som advokaten har skrivit.
Med andra ord måste domarna vid Bundesgerichtshof ta itu med detta och sedan skriva en motsvarande motivering.
Och det kan gå åt båda hållen.
Jag har också sett häktade personer som har väntat ett år på sin revision.
En domare, en Hardliner, som fortfarande inte insåg något och inte godtog några
argument, ålade mig sedan 200 dagsböter på 100 euro.
På så vis är jag förstraffad. Det är 20.000 euro.
Och vi har överklagat detta igen, ännu en gång, och har framför allt hävdat, å ena sidan, att de vetenskapliga fakta
inte existerar, men också att denna paragraf 278 inte alls är lämplig och att den faktiskt är ett lagbrott.
Och detta har nu praktiskt taget avfärdats igen, sopats under mattan, med vetskapen om att RKI:s
nuvarande situation, RKI:s filer, inte spelar någon roll.
Domen har nu vunnit laga kraft och det ser ut som om jag nu är en dömd brottsling.
Det största straffet är att vi hotas med fängelsestraff på mellan tre och fem år.
De svävar fortfarande över mig som ett damoklessvärd.
Och det yrkesförbud som ålagts läkarna, ett förbud på tre år och böter på 10 000 euro, är bara en struntsumma i mitt fall
eftersom jag har varit sjukskriven i tre år och inte kan arbeta.
Efter denna razzia blev jag arbetsoförmögen.
Mina konton är dock fortfarande beslagtagna med vansinniga belopp av depositioner tills förfarandet avslutas.
En bank sa upp mitt avtal och jag hade alla mina konton beslagtagna i 15 månader. Det gjorde ont.
De vill ta ifrån mig min professur, men det har inte hänt än, eftersom jag först skulle fördömas som uppviglare och antisemit.
Lyckligtvis blev detta inte skett.
Åklagarmyndigheten har själv överklagat distriktsdomarens dom.
I det avseendet börjar saker och ting om på nytt nu.
Modiga läkare kunde inte medverka i corona-brottet.
Deras samvete och medicinska vårdplikt gentemot sina patienter skulle inte tillåta detta.
Det var helt galet och jag sa att jag inte kunde hålla tyst om detta.
Familjens förakt och marginalisering blev oftast följden.
Min sambo lämnade mig också vid den tidpunkten.
Jag var tillsammans med honom i 5 1/2 år innan och han sa också: Ja, du går inte med på det och jag följer
åtgärderna och jag kan inte vara tillsammans med dig längre.
Hela mitt liv kollapsade.
Så till och med delar av min familj vände sig till en början emot mig.
När det gäller min familj är jag naturligtvis mycket lycklig.
Min fru och min äldsta dotter - ja, det är där känslorna börjar - var mycket stöttande, medan andra delar
av familjen inte var det, vilket är fallet överallt.
Men dessa personliga ödesdigra slag fick de inte att tvivla på deras övertygelse och sina handlingar.
Det var definitivt värt det att vi tog den här risken, även för oss själva.
För deras tacksamma patienter och supportrar gav deras redan fängslade corona-hjältar den styrka och
det stöd de så desperat behövde i dessa svåra stunder.
Hur kände du dig i de ögonblicken när du hörde människorna där ute?
Det var obeskrivligt... Det var fantastiskt.
Det kann man inte berätta…
Men vi har berättat det.
Vi har använt dessa 15 fall för att visa hur brutalt systemet hämnas på dem som inte underkastar sig.
Dokumentärer som denna är oerhört viktiga i kampen mot denna orättvisa.
Fortsätt att stödja vårt arbete. Men idag handlar det om corona-hjältarna.
Jag fick möjligheten att besöka alla dessa modiga människor. Jag fick höra deras berättelser.
Och det skakade mig i grunden att se dem i ögonen och uppleva och känna på nära håll vad som gjordes mot dem och deras familjer.
Jagade, förföljda, utfrysta och står inför social och ekonomisk ruin.
Mycket av det kan inte längre återställas. Men vi kan stödja dem nu.
Moraliskt, genom att se till att de inte glöms bort, men också genom ekonomisk hjälp.
Eftersom dessa människor står inför ekonomisk ruin.
Dyra straffrättsliga förfaranden, frysta tillgångar, yrkesförbud.
Dessa hederliga läkare står nu inför ingenting, eftersom de gav allt då.
För deras patienter, för oss och för våra barn.
Och nu vill vi finnas där för dessa människor.
AUF1 samlar in donationer till dessa läkare från och med idag.
Donera till dem som riskerade allt och gav allt för oss på den tiden.
Vänligen donera nu! Varje bidrag räknas. Tack så mycket!