Meie maailm seisab täna silmitsi suurte probleemide ja sügavate kriisidega. Enamik inimesi on sellega nõus.
Aga kui asi puudutab seda, millised on need kriisid ja kuidas neid lahendada, siis on ideed väga erinevad.
Näiteks ÜRO näeb, et maailma ähvardavad lugematud globaalsed šokid, ja kirjeldab lahenduseks paremat "globaalset
valitsemist" ning, nagu varemgi, tegevuskava 2030 ja selle 17 jätkusuutlikkuse eesmärgi saavutamist.
Et sellele eesmärgile lähemale jõuda, korraldab ÜRO 22.-23. septembril 2024. aastal ÜRO tuleviku tippkohtumise.
Selleks kohtuvad New Yorgis kõigi 193 ÜRO liikmesriigi riigipead ja valitsusjuhid.
Tippkohtumise praktiline eesmärk on sõlmida tulevikupakt.
[Pakti kohustused ja tuleviku tippkohtumise idee ise on osa aruandest, nn "Meie ühine tegevuskava".
Traditsiooni kohaselt usaldasid ÜRO liikmesriigid peasekretärile António Guterresile ülesande koostada soovitused selle kohta,
kuidas edendada ühist tegevuskava ning vastata praegustele ja tulevastele väljakutsetele ÜRO Peaassambleel 2020. aastal.
"Meie ühine tegevuskava" on nüüd peasekretäri nägemus tõhustatud ülemaailmse koostöö tulevikust.
See visioon sisaldab üksteist temaatiliselt erinevat toimikut või dokumenti, nn poliitikaülevaadet. Igas poliitikaülevaates
kirjeldatakse probleeme ja lahendusi konkreetses teemavaldkonnas.
Dokumendid käsitlevad selliseid teemasid nagu "Kosmos", "Rahvusvaheline finantsarhitektuur" või
"Noorte kaasamine", kui nimetada vaid mõningaid teemasid.
Lühidalt öeldes on ÜRO teinud märkimisväärset tööd väga ulatusliku nägemuse väljatöötamisel sellest, kuidas
muuta maailm kriisikindlamaks ja rahumeelsemaks paigaks.
[Kuid kas ÜRO on tõesti see maailmapäästja, kelleks ta oma "visiooniga" end nimetab? Kas
probleemianalüüs on õige ja eelkõige, kas selle kavatsused on õiged? Vaatame nüüd kriitiliselt päevakorda.
Esiteks tuleb märkida, et "ühine tegevuskava" paigutati selgesõnaliselt Agenda 2030 konteksti.
ÜRO peasekretär Guterres ütles: "Meie ühise tegevuskavaga tahame anda uut hoogu tegevuskavale 2030 ja viia
säästva arengu eesmärgid ellu inimeste elus kõikjal."
Kuid kas tegevuskava 2030 ja selle 17 säästva arengu eesmärki toovad tõesti kaasa "rohelisema,
parema ja turvalisema tuleviku", nagu Guterres väidab?
Klagemauer.TV on saates "Etikettpettus Agenda 2030" põhjalikult analüüsinud, kuidas jätkusuutlikkuse eesmärke
tegelikult ellu viiakse ja keda need teenivad - vähemalt mitte kriisist mõjutatud rahvaid!
Vaatleme konkreetseid näiteid valitud poliitikakokkuvõtetest, mis heidavad väga kahtlast valgust "ühisele tegevuskavale":
ÜRO 2.0: Selles kirjas kirjeldatakse ettepanekuid selle kohta, kuidas ÜROd ennast tuleks
reformida. Eriti silmatorkav on punkt "Käitumisteadused".
ÜRO kirjutab sel teemal: "Käitumisteaduses on tunnistatud, et inimesed ei käitu alati prognoositaval viisil ja et inimese
käitumist kujundavad sageli mitmesugused tegurid, sealhulgas kognitiivsed eelarvamused ja
mentaalsed otseteed (alateadlikud lihtsustamismustrid).
Kui ÜRO agentuurid arendavad oma käitumisteaduslikke võimeid, saame suurendada oma strateegiate mõju ja (...) luua potentsiaali
kiiremaks arenguks säästva arengu eesmärkide saavutamisel".
Teisisõnu: ÜRO tahab uurida ja mõjutada inimeste käitumist, et oma eesmärke paremini saavutada!
Lisaks sellele, et käitumisteaduse tulemuste rakendamine sisaldab suurt kuritarvitamise potentsiaali, tekib ka alguses mainitud
küsimus, kas ÜRO strateegiad tõesti tegelevad probleemidega.
Teile meenuvad paratamatult Covidi ajad, kui teid kutsuti üles tegema "õiget asja" bratwursti ja psühholoogilise sõjapidamisega!
Ülemaailmne digitaalne kokkulepe: See pakt, mille ülemaailmne kogukond peab vastu võtma, hõlmab muu hulgas
seda, et kõik inimesed peaksid olema ühendatud internetti.
Juurdepääs internetile tuleks isegi inimõiguseks tõsta! See hõlmab ka digitaalset identiteeti igaühele, sest see
võiks aidata näiteks parandada sotsiaalhüvitiste maksmist - vähemalt see on ÜRO kahtlaselt lihtsakoeline idee.
Kui arvestada, et António Guterres ja Klaus Schwab käivitasid 2019. aastal strateegilise partnerluse ÜRO ja WEFi vahel, siis
paistab see ülemaailmne digitaalne pakt hoopis teises valguses:
Kas see on see viis, kuidas inimesi tahetakse suruda transhumanismi, kus igaüks on ajus
olevate nanorobotite kaudu internetti ühendatud?
Vaadake Kla.TV saadet Yuval Noah Harari: "Inimene on nüüd häkitav loom".
Teine internetiga seotud reformiettepanek nõuab "vastutuse kehtestamist diskrimineerimise ja eksitava sisu eest".
Tendents, et poliitilised liidrid seavad võitluse nn väär- ja desinformatsiooni vastu oma päevakorra tippu, on hästi teada.
ELi komisjoni president Ursula von der Leyen nimetas seda isegi "järgmise kahe aasta
peamiseks mureks" Maailma Majandusfoorumil 2024.
Kuid kas ÜRO mõõdab end oma standardite järgi ja kes defineerib väär- ja desinformatsiooni? See
küsimus viib meid järgmise poliitilise ülevaate juurde:
Hädaolukorra platvorm: Viimase aja keerulised globaalsed šokid - nagu ÜRO neid nimetab - on muutunud omavahelisemaks
ja ohtlikumaks ning nende globaalne mõju on suurenenud.
Seetõttu on vaja hädaolukorra platvormi, mida saab käivitada piisavalt tõsise ja ulatusliku kriisi korral.
Selliste šokkide võimalike tulevaste põhjustena nimetatakse pandeemiariske, suuri kliima- või
bioloogilisi sündmusi, intsidente küberruumis või kosmoses või muid veel tundmatuid riske.
Konkreetselt on tekstis öeldud: "Hädaolukorra platvorm (...) keskenduks piiratud aja jooksul kõrgetasemelistele
kokkukutsumistele ja propageerimisele, koondades osalejad, kes suudavad anda olulise panuse ülemaailmsesse reageerimisse."
Siinkohal saab selgemaks, mida ÜRO peasekretär mõtleb "ülemaailmse juhtimise tugevdamise" all.
Tulevases kriisis, kus ÜRO määrab, kui suur on oht, peaks ÜRO kutsuma kokku ka need osalejad, keda ta peab kriisi
lahendamiseks õigeks. Vähem demokraatiat ei ole võimalik!
Koroona protestiliikumise "MASS-VOLL" Šveitsi kodanikuõiguste aktivist Nicolas Rimoldi räägib isegi ÜRO mutatsioonist...
Tegelikult tähendaks selline hädaolukorra platvorm riikliku suveräänsuse lõppu. Sest see, kes otsustab erakorralise
seisukorra, on suveräänne. Ja antud juhul oleks see ÜRO.
Kuid skandaalne ei ole mitte ainult püüdlus ajutise maailma ülemvõimu poole, vaid ka
alus, millele ÜRO paneb hädaolukorra platvormi.
Näiteks seoses "koroonapandeemiaga", mida kasutatakse korduvalt "keerulise globaalse šoki" näitena:
Kõnealuses dokumendis avaldatakse kahetsust, et koronaviirus on tühistanud neli aastat kestnud
edusammud võitluses vaesuse vastu. Kuid see on vale!
Näiteks Saksamaa puhul tõestavad avaldatud RKI-failid, et maailmale tekitas majanduslikku kahju
poliitiliselt kavandatud meetmed, mitte viirus.
Sama kehtib ka riskiteguri "suured kliimasündmused" kohta: kuigi CO2 on kogu ühises tegevuskavas mainitud kui kliima
kõrvalekallete põhjustajat, on geotehnoloogiat, st ilmaga manipuleerimist, järjekindlalt ignoreeritud.
[Teisisõnu, ÜRO rajab oma hädaolukorra platvormi ilmselgelt valedele ja ebatäielikele narratiividele.
Vastutasuks väidab ta ülemaailmses digitaalses kokkuleppes, et ta tahab võidelda eksitava teabe vastu, kuid ta ei suuda
oma standardeid täita. See tähendab, et ühine tegevuskava ja koos sellega ka ÜRO kaotab palju usaldusväärsust.
Rahvusvaheline finantsarhitektuur: Veel üks ÜRO dokument selgitab, kuidas rahvusriikide
suveräänsus loovutatakse mittedemokraatlikele organitele:
Poliitikabülletäänis nr 6 nõutakse muu hulgas järgmist: ÜRO liikmesriigid peaksid looma majandusotsuste tegemise
koordineerimisorgani, majanduslikult nõrkade riikide võla reguleerimine tuleks usaldada eksperdikomisjonile ja suured
majandused peaksid tugevdama makromajanduslikku koordineerimist, näiteks viies selle üle G20
rahandusministrite ja keskpankade presidentide kohtumisele.
Selline tsentraliseeritud lähenemine probleemidele riikideüleste "ekspertkomiteede" poolt on korduv teema.
Ilmselt usub peasekretär Guterres, et mida suuremad on probleemid, seda tsentraliseeritum
ja vähem demokraatlikum peab olema lahendus.
[Need kavatsused on hirmutavad ja ei tõota head, kui liikmesriigid tuleviku paktile tegelikult alla kirjutavad.
Aga - kas on mingi põhjus, miks asjad lähevad nii, nagu nad lähevad? Selle dokumentaalfilmi viimases osas
vaadeldakse ÜRO juuri ja uuritakse, kas need tsentralistlikud püüdlused on süstemaatilised.
ÜRO - tulevaste maailmavalitsejate projekt?
ÜRO eelkäijaorganisatsioon oli Rahvasteliit. See eksisteeris aastatel 1920-1946 eesmärgiga tagada
maailma rahu ja lahendada rahvusvahelisi konflikte.
Sellise Rahvasteliidu idee oli osa tollase Ameerika Ühendriikide presidendi Woodrow Wilsoni 14-punktilisest plaanist.
Selle plaani eesmärk oli tuua maailmale rahu pärast Esimest maailmasõda ja rahvastele enesemääramisõigust.
Selle näiliselt rahutagamise plaani loojateks ei olnud aga keegi muu kui Walter Lippmann ja Edward
Mandell House - hilisemad välissuhete nõukogu kaasasutaja.
CFR omakorda asutati ainult selleks, et aidata USA-l või selle taga olevatel rahvusvahelise
vabamüürluse traadistajatel saavutada ülemaailmne ülemvõimu.
See mõttekoda lööb oma räpaseid jälgi tänapäevalgi üle maailma. Vaadake siin näidatud programme.
Kas on juhus, et väidetava Rahvasteliidu rahuprojekti kavandasid inimesed, kes elasid ainult ülirikkas ringkonnas ja
püüdlesid ülemaailmse võimu poole? Või oli Rahvasteliit isegi vahendiks? Me jätkame selle jälje jälgimist.
Igaüks, kes uurib CFR-i, puutub mingil hetkel paratamatult kokku Rockefelleri nimega.
Sellel jõukal Ameerika peredünastial on kahtlemata tohutu mõju, sealhulgas oma perekonna sihtasutuse, Rockefelleri fondi kaudu.
Selle kuulsaim järeltulija, 2017. aastal surnud David Rockefeller, oli 36 aastat CFR-i direktor. Ja selle võimsa
pangandusperekonna ja ÜRO enda vahel on tõepoolest seos.
Vikipeedia kirjutab: "Rockefeller Foundation on tihedalt seotud USA eraõigusliku eliidi mõttekojaga "Council on Foreign
Relations" (CFR): "Rockefeller Foundation on tihedalt seotud USA eraõigusliku eliidi
mõttekojaga "Council on Foreign Relations" (CFR).
CFR-i legendaarsed "Sõja ja rahu uuringud", milles kavandati maailma "korraldamise" alused pärast Teist maailmasõda, mis
lõppkokkuvõttes viisid Maailmapanga, Rahvusvahelise Valuutafondi (IMF), NATO ja ÜRO asutamiseni, käivitati 1939. aastal
Rockefelleri fondi poolt ja rahastati 350 000 USA dollariga (mis vastab umbes 6 miljonile USA dollarile 2015. aastal)."
Rockefelleri fondi peetakse seega ametlikult ÜRO asutamist mõjutanud organisatsiooniks.
Kuid seosed on veelgi sügavamad: Davidi isa John D. Rockefeller Jr. oli 1947. aastal andnud ÜRO-le 8,5
miljoni USA dollari suuruse tšeki, et osta New Yorgis maa, millele siis ehitati ÜRO peakorter.
Peate meeles pidama, et selline annetus tekitab suuri sõltuvusi, sest nagu me kõik teame, ei hammustata kätt, mis sind toidab.
Küsime nüüd: mis võis olla Rockefelleri kavatsus ÜRO loomise ja nende jätkuva mõju taga? Vastame sellele
küsimusele David Rockefellerile omistatud tsitaadiga:
"Oleks olnud võimatu arendada meie plaani maailma jaoks, kui me oleksime nende aastate jooksul olnud avalikkuse tähelepanu all.
Kuid maailm on nüüd arenenum ja valmis marssima maailmavalitsuse suunas. Intellektuaalse eliidi ja maailmapankurite
üleriigiline valitsemine on kindlasti parem kui varasematel sajanditel praktiseeritud rahvuslik enesemääramine."
Rockefelleri püüdlusi ei saa paremini kokku võtta.
Välissuhete Nõukogu, Bilderbergi konverents, Trilateraalne Komisjon, Maailma Majandusfoorum - maailma kõige
võimsamad inimesed ei istu enam valitsuste hoonetes, vaid kõrgrahanduse poolt võimu eesmärgil loodud organites!
Vaata Kla.TV dokumentaalfilmi "Rockefelleri dünastia: üks samm maailma sündmuste ees?".
David Rockefeller väljendub oma mälestustes veelgi otsekohesemalt: "Mõned ideoloogilised äärmuslased
usuvad isegi, et me oleme osa salajasest salakabalist, kes töötab Ameerika Ühendriikide parimate huvide vastu.
Nad süüdistavad minu perekonda ja mind selles, et me oleme "internatsionalistid" ja vandenõus koos teistega
üle maailma, et luua ühtsem ülemaailmne poliitiline ja majanduslik struktuur - "üks maailm", kui soovite.
Kui see on süüdistus, siis tunnistan end süüdi ja olen selle üle uhke."
Võtame kokku: Rockefelleri perekond, kes oli oma raha ja institutsioonide kaudu vähemalt eelmise
sajandi algusest saadik kasutanud tohutut võimu, oli sünnitanud ÜRO idee ja toetas seda rahaliselt.
Samal ajal teatas David Rockefeller oma perekonna nimel, et toetab tsentraliseeritud maailma
juhtimist ja riikliku suveräänsuse kaotamist.
Ei saa eitada seost ÜRO praeguse ilmselge sooviga ülemaailmse võimu järele. Ja ilmselt tundub, et António
Guterres saab hästi läbi ka Rockefelleritega, kes on siin pildil koos David Rockefeller Jr.
Kallid vaatajad, kui need seosed jäävad peavoolu poolt jätkuvalt välja hukutama, siis on ÜRO
tulevikukonverents ka järjekordne ehituskivi teel ebavaba, ebademokraatliku ja totalitaarse maailma poole.
Seega olge osa lahendusest, levitades sellest programmist sõnu, rääkides oma naabritele, töökaaslastele, sugulastele jne!
Tooge eriarvamused rahva ette ja aidake teha lõpp neile maailma valitsemiskatsetele!
] "Aga sellise teabe levitamine, ükskõik, mis liiki, olgu see siis poliitiline, teaduslik, ideoloogiline, usuline või
mis tahes, ma ütlen, et teie kaastöötlemine, teie kaaslevimine on praegu üks suurimaid lahendusi, mis on olemas.
(...) Me vajame selleks meedia suveräänsust. Kas te mõistate? Me vajame infovabadust. See on
lahendus, praegu, praegu - esimene, kõige tähtsam.
Ilma selleta jäävad inimesed pimedusse. Ja sellepärast me ei olegi inimesed, kes alati
ainult probleeme välja toovad ja lahendusi ei paku.
Jah, me pakume lahendusi. Kuid kõige tähtsam ja asendamatum kõigist praktilistest lahendustest olete teie seal, koos meiega.
(...) Igaüks, kes meid täna kuuleb ja näeb, kandku kõik, mida te täna meilt kuulete ja
näete, välja maailma. Kuni maailma otsadeni."