Világunk ma nagy kihívásokkal és mély válságokkal néz szembe. Ebben a legtöbb ember egyetért.
De amikor arról van szó, hogy mik a válságok, és hogyan kell kezelni őket, az elképzelések nagyon eltérőek.
Az ENSZ például úgy látja, hogy a világot számtalan globális sokk fenyegeti, és a megoldást a jobb "globális kormányzás",
valamint - mint korábban - a 2030-as menetrend és a benne foglalt 17 fenntarthatósági cél megvalósításában látja.
Hogy közelebb kerüljünk ehhez a célhoz, az ENSZ 2024. szeptember 22-23. között rendezi meg az ENSZ Jövő Csúcstalálkozóját.
Az ENSZ 193 tagállamának állam- és kormányfői New Yorkban találkoznak ebből a célból. A csúcstalálkozó
gyakorlati célja egy, a jövőre vonatkozó paktum aláírása.
[A paktum kötelezettségvállalásai és maga a jövő csúcstalálkozó ötlete egy jelentés, az
úgynevezett "Közös menetrendünk" részét képezik.
A hagyományoknak megfelelően az ENSZ tagállamai António Guterres főtitkárt bízták meg azzal a feladattal, hogy a 2020-as
ENSZ-közgyűlésen ajánlásokat dolgozzon ki arra vonatkozóan, hogy miként lehet a közös menetrendet előmozdítani,
és választ adni a jelenlegi és jövőbeli kihívásokra.
"Közös menetrendünk" most a főtitkár jövőképe a megerősített globális együttműködés jövőjéről.
Ez a vízió tizenegy tematikusan különböző dossziét vagy dokumentumot, úgynevezett politikai összefoglalókat
tartalmaz. Minden egyes szakpolitikai összefoglaló egy adott témakör problémáit és megoldásait írja le.
A dossziék olyan témákkal foglalkoznak, mint a "Világűr", a "Nemzetközi pénzügyi struktúra" vagy az
"Ifjúsági elkötelezettség", hogy csak néhányat említsünk.
Röviden, az ENSZ figyelemre méltó munkát végzett egy nagyon átfogó elképzelés kidolgozásában arról, hogy
hogyan lehet a világot válságállóbbá és békésebbé tenni.
[De vajon az ENSZ valóban az a világmegváltó, akinek "víziójával" hirdeti magát? Helyes-e a problémaelemzés,
és mindenekelőtt, helyesek-e a szándékai? Most kritikus pillantást vetünk a napirendre.
Először is, meg kell jegyezni, hogy a "közös menetrend" kifejezetten a 2030-ig szóló
menetrenddel összefüggésben került meghatározásra.
Guterres ENSZ-főtitkár a következőket mondta: "Közös menetrendünkkel új lendületet kívánunk adni a 2030-as
menetrendnek, és a fenntartható fejlődési célokat mindenütt az emberek életében meg akarjuk valósítani."
De vajon a 2030-as menetrend és a benne foglalt 17 fenntartható fejlődési cél valóban egy "zöldebb, jobb és
biztonságosabb jövőhöz" vezet, ahogy Guterres állítja?
A Klagemauer.TV a "Címkecsalás Agenda 2030" című műsorban átfogóan elemezte, hogy a fenntarthatósági célok
valójában hogyan valósulnak meg, és kiket szolgálnak - legalábbis nem a válságban lévő népeket!
Nézzünk konkrét példákat a kiválasztott politikai tájékoztatókból, amelyek igen kétes fényt vetnek a "közös menetrendre":
ENSZ 2.0: Ez a levél javaslatokat tartalmaz arra vonatkozóan, hogy miként kellene magát az ENSZ-t megreformálni.
A "Viselkedéstudományok" pont különösen figyelemre méltó.
Az ENSZ a következőket írja a témáról: "A viselkedéstudományban elismert tény, hogy az emberek nem mindig viselkednek
kiszámítható módon, és hogy az emberi viselkedést gyakran számos tényező alakítja, beleértve a kognitív torzításokat és a
mentális rövidítéseket (tudatalatti egyszerűsítési mintákat).
Ha az ENSZ ügynökségei fejlesztik viselkedéstudományi képességeiket, növelhetjük stratégiáink hatását,
és (...) megteremthetjük a fenntartható fejlődési célok felé való gyorsabb haladás lehetőségét".
Más szóval, az ENSZ kutatni és befolyásolni akarja az emberek viselkedését, hogy jobban elérje céljait!
Amellett, hogy a viselkedéstudományok eredményeinek alkalmazása nagy visszaélési lehetőségeket rejt magában,
felmerül az elején említett kérdés is, hogy az ENSZ stratégiái valóban kezelik-e a problémákat.
Óhatatlanul eszedbe jutnak a Covid-idők, amikor bratwursttal és pszichológiai hadviseléssel sürgetett "helyes cselekedetre"!
Globális digitális paktum: Ez a paktum, amelyet a globális közösségnek el kell fogadnia, többek között azt tartalmazza,
hogy minden embernek csatlakoznia kell az internethez.
Az internethez való hozzáférést akár emberi joggá is kellene emelni! Ez magában foglalja a mindenki számára elérhető digitális
személyazonosságot is, mivel ez például segíthetne a szociális juttatások kifizetésének javításában -
legalábbis ez az ENSZ gyanúsan együgyű elképzelése.
Ha figyelembe vesszük, hogy António Guterres és Klaus Schwab 2019-ben stratégiai partnerséget indított az
ENSZ és a WEF között, akkor ez a globális digitális paktum teljesen más megvilágításba kerül:
Ez lenne az az út, amelyen az embereket a transzhumanizmus felé terelik, amelyben mindenki az agyukba
épített nanorobotokon keresztül csatlakozik az internethez?
Nézze meg a Kla.TV Yuval Noah Harari: "Az ember ma már egy hackelhető állat" című műsorát.
Egy másik, az internetre vonatkozó reformjavaslat "a diszkrimináció és a félrevezető tartalmakkal
kapcsolatos elszámoltathatóság bevezetését" szorgalmazza.
Jól ismert az a tendencia, hogy a politikai vezetők az úgynevezett félretájékoztatás és
dezinformáció elleni küzdelmet a napirendjük élére helyezik.
Ursula von der Leyen, az EU Bizottságának elnöke a 2024-es Világgazdasági Fórumon még "a
következő két év fő gondjának" is nevezte ezt a kérdést.
De vajon az ENSZ a saját mércéjével méricskéli-e magát, és ki határozza meg a félretájékoztatás és a
dezinformáció fogalmát? Ez a kérdés vezet el bennünket a következő politikai összefoglalóhoz:
Vészhelyzeti platform: A közelmúlt összetett globális sokkjai - ahogyan az ENSZ nevezi őket - egyre inkább
összekapcsolódtak és veszélyesebbé váltak, és egyre nagyobb globális hatást váltottak ki.
Ezért szükség van egy olyan vészhelyzeti platformra, amely megfelelő súlyosságú és kiterjedésű válság esetén aktiválható.
Az ilyen sokkok lehetséges jövőbeli okai között említik a járványveszélyt, a súlyos éghajlati vagy biológiai
eseményeket, a kibertérben vagy a világűrben bekövetkező incidenseket vagy más, még ismeretlen kockázatokat.
A szöveg konkrétan kimondja:
Itt válik világosabbá, hogy mit ért az ENSZ főtitkára a "globális kormányzás megerősítése" alatt.
Egy jövőbeli válsághelyzetben, amelyben az ENSZ határozza meg, hogy mekkora a veszély, az ENSZ-nek össze kell hívnia
azokat a szereplőket is, akiket a válság megoldására alkalmasnak tart. Kevesebb demokrácia nem lehetséges!
A "MASS-VOLL" nevű koronás tiltakozó mozgalom svájci polgárjogi aktivistája, Nicolas Rimoldi még
arról is beszél, hogy az ENSZ mutálódhat egy...
Egy ilyen vészhelyzeti platform valójában a nemzeti szuverenitás végét jelentené. Mert aki a szükségállapotról dönt,
az a szuverén. És ebben az esetben ez az ENSZ lenne az.
Azonban nemcsak az ideiglenes világuralomra való törekvés botrányos, hanem az az alap is,
amelyre az ENSZ a vészhelyzeti platformot helyezi.
Például a "koronajárvány" kapcsán, amelyet többször is a "komplex globális sokk" példájaként használnak:
A szóban forgó lap sajnálja, hogy a koronavírus négy évnyi előrehaladást semmisített meg a
szegénység elleni küzdelemben. De ez tévedés!
Németország esetében például a nyilvánosságra hozott RKI-akták bizonyítják, hogy nem a vírus, hanem a politikailag
szándékolt intézkedések okozták a gazdasági károkat a világnak.
Ugyanez vonatkozik a "jelentős éghajlati események" kockázati tényezőre is: míg a CO2-t a Közös Menetrendben az éghajlati
anomáliák egyik hajtóerejeként említik, a geomérnökség, azaz az időjárás manipulálása
témáját következetesen figyelmen kívül hagyják.
[Más szóval, az ENSZ vészhelyzeti platformját bizonyítottan hamis és hiányos narratívákra alapozza.
Cserébe a Globális Digitális Megállapodásban azt állítja, hogy küzdeni akar a félrevezető információk ellen, de nem tudja
teljesíteni a saját normáit. Ez azt jelenti, hogy a Közös Menetrend, és vele együtt az
ENSZ, nagymértékben veszít hitelességéből.
Nemzetközi pénzügyi architektúra: Egy másik ENSZ dokumentum tisztázza, hogy a nemzetállamok
szuverenitását hogyan adják át nem demokratikus szerveknek:
A 6. számú politikai tájékoztató többek között a következőket kéri: az ENSZ-tagállamok hozzanak létre egy koordinációs
testületet a gazdasági döntéshozatalhoz, a gazdaságilag gyenge országok adósságszabályozását bízzák egy szakértői testületre, és
a nagyobb gazdaságok erősítsék meg a makrogazdasági koordinációt, például a G20-ak pénzügyminisztereinek és
jegybankelnökeinek találkozójára való áthelyezéssel.
A problémáknak a nemzetek feletti "szakértői bizottságok" általi központosított megközelítése visszatérő téma.
Úgy tűnik, Guterres főtitkár úgy véli, hogy minél nagyobbak a problémák, annál központosítottabb
és kevésbé demokratikus megoldásnak kell lennie.
[Ezek a szándékok ijesztőek, és nem sok jót ígérnek, ha a tagállamok valóban aláírják a Jövő Paktumát.
De - van-e oka annak, hogy a dolgok úgy mennek, ahogyan mennek? A dokumentumfilm záró része az ENSZ gyökereit vizsgálja, és azt,
hogy ezek a centralista törekvések vajon szisztematikusak-e.
Az ENSZ - a leendő világuralom projektje?
Az ENSZ elődszervezete a Népszövetség volt. Ez 1920-tól 1946-ig létezett azzal a céllal, hogy biztosítsa
a világbékét és rendezze a nemzetközi konfliktusokat.
Egy ilyen Nemzetek Szövetségének ötlete az akkori amerikai elnök, Woodrow Wilson 14 pontos tervének része volt.
E terv célja az volt, hogy az első világháború után békét hozzon a világnak, és önrendelkezést a népeknek.
Ennek a látszólag béketeremtő tervnek az alkotói azonban nem mások voltak, mint Walter Lippmann és Edward Mandell
House - a Council on Foreign Relations későbbi társalapítói.
A CFR-t viszont nem más célból alapították, mint hogy segítse az USA-t, illetve a mögötte álló nemzetközi szabadkőművesség
drótkötőit a globális felsőbbrendűség elérésében.
Ez az agytröszt még ma is járja a világot a maga mocskos ösvényén. Nézze meg az itt bemutatott programokat.
Vajon véletlen, hogy az állítólagos Népszövetség békeprojektjét olyan emberek találták ki, akik csak szupergazdag körökben éltek
és világhatalomra törekedtek? Vagy a Népszövetség egyáltalán eszköz volt a cél eléréséhez? Tovább követjük ezt a nyomot.
Bárki, aki a CFR-t vizsgálja, valamikor elkerülhetetlenül találkozik a Rockefeller névvel.
Ez a gazdag amerikai családi dinasztia kétségtelenül óriási befolyással rendelkezik, többek között
családi alapítványán, a Rockefeller Alapítványon keresztül.
Leghíresebb sarja, a 2017-ben elhunyt David Rockefeller 36 évig volt a CFR igazgatója. És valóban van
kapcsolat e hatalmas bankárcsalád és maga az ENSZ között.
Wikipédia írja: "A Rockefeller Alapítvány szorosan összefonódik a Council on Foreign
Relations (CFR) nevű magán elit amerikai agytröszttel.
A CFR legendás "Háború és béke tanulmányait", amelyekben a második világháború utáni világ "megszervezésének" alapjait
fogalmazták meg, és amelyek végül a Világbankhoz, a Nemzetközi Valutaalaphoz (IMF), a NATO-hoz és az ENSZ-hez vezettek, 1939-ben
indította el a Rockefeller Alapítvány, és 350 000 dollárból (2015-ben mintegy 6 millió
dollárnak megfelelő összegből) finanszírozták"."
A Rockefeller Alapítványt tehát hivatalosan is úgy tekintik, hogy meghatározó befolyással volt az
Egyesült Nemzetek Szervezetének megalapítására.
De a kapcsolatok még mélyebbre nyúlnak: David apja, ifjabb John D. Rockefeller 1947-ben 8,5 millió dolláros csekket
adott az ENSZ-nek, hogy megvásárolja azt a New York-i telket, amelyen akkoriban az ENSZ székháza épült.
Nem szabad elfelejteni, hogy egy ilyen adományozás nagy függőségeket teremt, mert mint
tudjuk, nem harapjuk meg azt a kezet, amelyik etet.
Most azt kérdezzük: mi lehetett a Rockefellerek szándéka az ENSZ létrehozása és további befolyásuk mögött? A kérdésre
egy David Rockefellernek tulajdonított idézettel válaszolunk:
"Lehetetlen lett volna kidolgozni a világra vonatkozó tervünket, ha azokban az években a nyilvánosság reflektorfényébe kerülünk.
De a világ most már fejlettebb és készen áll arra, hogy a világkormány felé haladjon. Az értelmiségi elit és a
világbankárok nemzetek feletti uralma minden bizonnyal jobb, mint a korábbi évszázadokban gyakorolt nemzeti önrendelkezés."
Ennél jobban nem is lehetne összefoglalni a Rockefellerek törekvéseit.
Külkapcsolatok Tanácsa, Bilderberg Konferencia, Trilaterális Bizottság, Világgazdasági Fórum - a világ leghatalmasabb
emberei már nem kormányépületekben ülnek, hanem a nagy pénzvilág által a hatalom érdekében létrehozott testületekben!
Nézze meg a Kla.TV "Rockefeller-dinasztia: Egy lépéssel a világ eseményei előtt?" című dokumentumfilmjét.
Emlékirataiban David Rockefeller még nyersebben fogalmaz: "Egyes ideológiai szélsőségesek még azt is hiszik,
hogy egy titkos összeesküvés részei vagyunk, amely az Egyesült Államok érdekei ellen dolgozik.
Azzal vádolnak engem és a családomat, hogy "internacionalisták" vagyunk, és hogy összeesküvést szőünk másokkal
világszerte egy egységesebb globális politikai és gazdasági struktúra - ha úgy tetszik, "egy világ" - kiépítése érdekében.
Ha ez a vád, akkor bűnösnek vallom magam, és büszke vagyok rá."
Összefoglaljuk: A Rockefeller család, amely legalább a múlt század eleje óta óriási hatalmat gyakorolt
pénzén és intézményein keresztül, az ENSZ ötletét keltette életre, és anyagilag is támogatta azt.
David Rockefeller ugyanakkor családja nevében kinyilvánította, hogy támogatja a világ
központosított vezetését és a nemzeti szuverenitás eltörlését.
A kapcsolat az ENSZ jelenlegi nyilvánvaló globális hatalmi törekvéseivel nem tagadható. És úgy tűnik,
António Guterres a Rockefellerekkel is jól kijön, a képen ifjabb David Rockefellerrel.
Kedves nézőink, ha ezeket az összefüggéseket továbbra is elhallgatja a mainstream, akkor az ENSZ Jövő
Csúcstalálkozója is egy újabb építőkocka lesz a szabad, antidemokratikus és totalitárius világ felé vezető úton.
Legyen tehát részese a megoldásnak, és terjessze a program hírét, beszéljen szomszédaival, munkatársaival, rokonaival stb.!
Hozzátok el az eltérő hangokat az emberekhez, és segítsetek véget vetni ezeknek a világuralmi kísérleteknek!
] "De az ilyen információk terjesztése, függetlenül attól, hogy milyen jellegűek, legyenek azok politikai, tudományos, ideológiai,
vallási vagy bármilyen jellegűek, én azt mondom, hogy az önök társfeldolgozása,
társterjesztése jelenleg az egyik legnagyobb megoldás.
(...) Ehhez médiaszuverenitásra van szükségünk. Megértettétek? Szükségünk van az információszabadságra.
Ez a megoldás, most, most - az első, a legfontosabb.
E nélkül az emberek sötétben maradnak. És ezért nem vagyunk olyan emberek, akik mindig csak a
problémákra mutatnak rá, és nem kínálnak megoldásokat.
Igen, kínálunk megoldásokat. De a legfontosabb és a gyakorlati megoldások közül a legfontosabb és
nélkülözhetetlen az, hogy Ön odakint van, velünk együtt.
(...) Mindenki, aki ma hall és lát minket, vigye ki a világba mindazt, amit ma hall és lát tőlünk. A világ végére."