Mūsu pasaule šodien saskaras ar lieliem izaicinājumiem un dziļām krīzēm. Lielākā daļa cilvēku tam piekrīt.
Taču, runājot par to, kādas ir krīzes un kā tās risināt, idejas ir ļoti atšķirīgas.
Piemēram, ANO uzskata, ka pasauli apdraud neskaitāmi globāli satricinājumi, un risinājumu raksturo kā uzlabotu
"globālo pārvaldību", kā arī, tāpat kā iepriekš, Programmu 2030 un tās 17 ilgtspējības mērķu sasniegšanu.
Lai tuvotos šim mērķim, ANO no 2024. gada 22. līdz 23. septembrim rīko ANO Nākotnes samitu.
Šajā nolūkā Ņujorkā tiekas visu 193 ANO dalībvalstu valstu un valdību vadītāji. Samita
praktiskais mērķis ir parakstīt paktu nākotnei.
[Pakta saistības un pati Nākotnes samita ideja ir daļa no ziņojuma, tā sauktās "Mūsu kopējās darba kārtības".
Saskaņā ar tradīciju ANO dalībvalstis uzticēja ģenerālsekretāram Antoniu Guterresam uzdevumu izstrādāt ieteikumus, kā
virzīt kopīgu darba kārtību un reaģēt uz pašreizējiem un nākotnes izaicinājumiem ANO Ģenerālajā asamblejā 2020. gadā.
"Mūsu kopējā darba kārtība" tagad ir ģenerālsekretāra redzējums par ciešāku globālo sadarbību nākotnē.
Šajā redzējumā ir vienpadsmit tematiski atšķirīgi dosjē jeb dokumenti, tā sauktie politikas kopsavilkumi. Katrā no tiem ir
aprakstītas problēmas un risinājumi konkrētā tematiskā jomā.
Dokumentācija attiecas uz tādām tēmām kā "Kosmoss", "Starptautiskā finanšu arhitektūra" vai "Jaunatnes
iesaistīšana", un tās ir tikai dažas no minētajām.
Īsāk sakot, ANO ir paveikusi ievērojamu darbu, izstrādājot ļoti visaptverošu redzējumu par to, kā
padarīt pasauli drošāku pret krīzēm un mierīgāku.
[Bet vai ANO patiešām ir pasaules glābēja, par kādu tā sevi dēvē ar savu "vīziju"? Vai problēmu analīze ir
pareiza un, pats galvenais, vai tās nodomi ir pareizi? Tagad mēs kritiski aplūkosim darba kārtību.
Pirmkārt, jāatzīmē, ka "Kopējā programma" tika skaidri iestrādāta programmas 2030 kontekstā.
ANO ģenerālsekretārs Gutērrešs sacīja: "Ar mūsu kopējo programmu mēs vēlamies dot jaunu impulsu Programmai 2030 un īstenot
ilgtspējīgas attīstības mērķus cilvēku dzīvēs visā pasaulē."
Bet vai Programma 2030 un tās 17 ilgtspējīgas attīstības mērķi patiešām nodrošinās "zaļāku,
labāku un drošāku nākotni", kā apgalvo Guterrešs?
Klagemauer.TV raidījumā "Krāpšana ar etiķeti Agenda 2030" visaptveroši analizēja, kā patiesībā tiek īstenoti ilgtspējības
mērķi un kam tie kalpo - vismaz ne krīzes skartajām tautām!
Aplūkosim konkrētus piemērus no izvēlētiem politikas dokumentiem, kas "Kopīgo darba kārtību" izgaismo ļoti apšaubāmā gaismā:
ANO 2.0: Šajā vēstulē aprakstīti priekšlikumi, kā reformēt ANO. Īpaši pārsteidzošs ir punkts "Uzvedības zinātnes".
ANO par šo tematu raksta: "Uzvedības zinātnē ir atzīts, ka cilvēki ne vienmēr rīkojas paredzami un ka cilvēka uzvedību
bieži vien nosaka dažādi faktori, tostarp kognitīvi aizspriedumi un garīgie saīsinājumi (zemapziņas vienkāršošanas modeļi).
Ja Apvienoto Nāciju Organizācijas aģentūras attīstīs savas uzvedības zinātnes spējas, mēs varēsim palielināt mūsu
stratēģiju ietekmi un (...) radīt potenciālu ātrākai virzībai uz ilgtspējīgas attīstības mērķu sasniegšanu."
Citiem vārdiem sakot, ANO vēlas pētīt un ietekmēt cilvēku uzvedību, lai labāk sasniegtu savus mērķus!
Papildus tam, ka uzvedības zinātnes atziņu piemērošana slēpj lielu ļaunprātīgas izmantošanas potenciālu,
rodas arī sākumā minētais jautājums par to, vai ANO stratēģijas patiešām risina problēmas.
Jūs neizbēgami atceraties Kovida laikus, kad jūs mudināja rīkoties "pareizi" ar bratwurst un psiholoģisko karu!
Globālais digitālais pakts: Šis pakts, kas jāpieņem pasaules sabiedrībai, cita starpā paredz,
ka visiem cilvēkiem jābūt pieslēgtiem internetam.
Piekļuve internetam būtu jāuzskata pat par cilvēktiesībām! Tas ietver arī digitālo identitāti ikvienam, jo tā
varētu, piemēram, palīdzēt uzlabot sociālo pabalstu izmaksu - vismaz tāda ir ANO aizdomīgi vienkāršā ideja.
Ja ņemam vērā, ka Antoniu Guterrešs un Klauss Švābs 2019. gadā uzsāka ANO un WEF stratēģisko partnerību, šis
Globālais digitālais pakts izskatās pavisam citā gaismā:
Vai tas ir veids, kā cilvēkus ievirzīt transhumānismā, kurā ikviens tiks pieslēgts
internetam ar nanorobotu palīdzību smadzenēs?
Paskatieties Kla.TV raidījumu Yuval Noah Harari: "Man is now a hackable animal".
Citā reformas priekšlikumā attiecībā uz internetu ir aicināts "ieviest atbildību par diskrimināciju un maldinošu saturu".
Ir labi zināma tendence, ka politiskie līderi cīņu pret tā saukto dezinformāciju un dezinformāciju izvirza par
vienu no svarīgākajiem jautājumiem savā darba kārtībā.
ES Komisijas priekšsēdētāja Ursula fon der Leiena (Ursula von der Leyen) Pasaules ekonomikas forumā 2024. gadā to pat
raksturoja kā "galveno problēmu nākamajiem diviem gadiem".
Bet vai ANO sevi vērtē pēc saviem standartiem un kas definē dezinformāciju un dezinformāciju? Šis
jautājums ved mūs pie nākamā politikas kopsavilkuma:
Avārijas platforma: Nesen notikušie sarežģītie globālie satricinājumi, kā tos dēvē ANO, ir kļuvuši
savstarpēji saistītāki un bīstamāki, ar lielāku globālo ietekmi.
Tāpēc ir vajadzīga ārkārtas platforma, ko var aktivizēt pietiekami smagas un plašas krīzes gadījumā.
Kā iespējamie šādu satricinājumu cēloņi nākotnē tiek minēti pandēmiju riski, lieli klimatiskie vai bioloģiskie notikumi,
incidenti kibertelpā vai kosmosā vai citi vēl nezināmi riski.
Konkrētāk, tekstā ir teikts: " "Ārkārtas platforma (...) koncentrēsies uz augsta līmeņa sanāksmju sasaukšanu un interešu
aizstāvību ierobežotā laika posmā, apvienojot dalībniekus, kas spēj sniegt nozīmīgu ieguldījumu globālajā reaģēšanā."
Šeit kļūst skaidrāks, ko ANO ģenerālsekretārs domā ar "globālās pārvaldības stiprināšanu".
Nākotnes krīzes gadījumā, kad ANO noteiks, cik liels ir apdraudējums, ANO būtu jāsasauc arī tie
dalībnieki, kurus tā uzskata par īstajiem krīzes risināšanā. Mazāk demokrātijas nav iespējams!
Šveiciešu pilsonisko tiesību aktīvists, protestu kustības "MASS-VOLL" aktīvists Nikolā Rimoldi
(Nicolas Rimoldi) pat runā par ANO pārvēršanos par...
Faktiski šāda ārkārtas platforma nozīmētu valsts suverenitātes beigas. Jo suverēns ir tas, kurš lemj
par ārkārtas stāvokli. Un šajā gadījumā tā būtu ANO.
Tomēr skandalozs ir ne tikai tas, ka ANO tiecas uz īslaicīgu dominanci pasaulē, bet arī tas, uz
kāda pamata tā veido ārkārtas situāciju platformu.
Piemēram, attiecībā uz "koronāro pandēmiju", kas vairākkārt tiek izmantota kā "sarežģīta globāla satricinājuma" piemērs:
Minētajā dokumentā pausta nožēla, ka koronavīruss ir iznīcinājis četru gadu progresu cīņā pret nabadzību. Bet tas ir nepareizi!
Piemēram, Vācijas gadījumā publiskotie RKI faili pierāda, ka ekonomiskos zaudējumus pasaulei nodarīja
nevis vīruss, bet gan politiski iecerēti pasākumi.
Tas pats attiecas uz riska faktoru "lieli klimatiskie notikumi": lai gan visā Kopīgajā programmā CO2 tiek minēts kā
klimata anomāliju izraisītājs, ģeoinženierijas, t.i., laikapstākļu manipulāciju, tēma tiek konsekventi ignorēta.
[Citiem vārdiem sakot, ANO savu ārkārtas situāciju platformu balsta uz acīmredzami nepatiesiem un nepilnīgiem stāstiem.
Savukārt Globālajā digitālajā paktā tā apgalvo, ka vēlas cīnīties pret maldinošu informāciju, taču nespēj izpildīt
savus standartus. Tas nozīmē, ka Kopīgā darba kārtība un līdz ar to arī ANO zaudē lielu uzticamību.
Starptautiskā finanšu arhitektūra: Vēl viens ANO dokuments skaidro, kā nacionālo valstu
suverenitāte tiks nodota nedemokrātiskām struktūrām:
Politikas kopsavilkumā Nr. 6 cita starpā ir aicināts: ANO dalībvalstīm būtu jāizveido koordinācijas struktūra ekonomisko
lēmumu pieņemšanai, ekonomiski vāju valstu parādu regulēšana būtu jāuztic ekspertu grupai un lielākajām valstīm būtu
jāpastiprina makroekonomikas koordinācija, piemēram, pārceļot to uz G20 finanšu ministru un centrālo banku vadītāju sanāksmi.
Šāda veida centralizēta pieeja problēmām, ko īsteno pārvalstiskas "ekspertu komitejas", ir atkārtota tēma.
Acīmredzot ģenerālsekretārs Gutērrešs uzskata, ka, jo lielākas ir problēmas, jo
centralizētākam un mazāk demokrātiskam jābūt risinājumam.
[Šie nodomi ir biedējoši un neko labu neliecina, ja dalībvalstis patiešām parakstīs Paktu nākotnei.
Bet - vai ir kāds iemesls, kāpēc viss notiek tā, kā notiek? Šīs dokumentālās filmas pēdējā daļā aplūkotas ANO saknes
un pētīts, vai šie centralizācijas centieni ir sistemātiski.
ANO - topošo pasaules valdnieku projekts?
ANO priekštece bija Nāciju Līga. Tā pastāvēja no 1920. līdz 1946. gadam ar mērķi nodrošināt mieru
pasaulē un atrisināt starptautiskus konfliktus.
Ideja par šādu Nāciju Līgu bija daļa no toreizējā ASV prezidenta Vudro Vilsona 14 punktu plāna.
Šī plāna mērķis bija panākt mieru pasaulē pēc Pirmā pasaules kara un nodrošināt tautu pašnoteikšanos.
Tomēr šī šķietami miera veidošanas plāna autori bija neviens cits kā Valters Lipmans un Edvards
Mandels Hauzs - vēlākie Ārlietu padomes līdzdibinātāji.
Savukārt CFR tika dibināta tikai tādēļ, lai palīdzētu ASV vai aiz tās stāvošajiem starptautiskās
masonijas vadu vilcējiem sasniegt globālu pārākumu.
Šī ideju laboratorija vēl šodien turpina izstaigāt savas netīrās pēdas visā pasaulē. Aplūkojiet šeit redzamās programmas.
Vai tā ir sagadīšanās, ka it kā Nāciju Līgas miera projektu bija iecerējuši cilvēki, kuri dzīvoja tikai superbagātnieku aprindās
un tiecās pēc globālas varas? Vai arī Nāciju Līga bija tikai līdzeklis mērķa sasniegšanai? Mēs turpinām sekot šīm pēdām.
Ikviens, kurš iedziļinās CFR, kādā brīdī neizbēgami saskarsies ar Rokfellera vārdu.
Šai turīgajai amerikāņu ģimenes dinastijai neapšaubāmi ir milzīga ietekme, tostarp ar tās
ģimenes fonda - Rokfelleru fonda - starpniecību.
Tās slavenākais atvase Deivids Rokfellers, kurš nomira 2017. gadā, bija CFR direktors 36 gadus. Un patiešām
pastāv saikne starp šo ietekmīgo banku dzimtu un ANO.
Vikipēdija raksta: "Rokfellera fonds ir cieši saistīts ar privāto ASV elites ideju
laboratoriju "Council on Foreign Relations" (CFR).
Leģendārās CFR "Kara un miera studijas", kurās tika iecerēti pasaules "organizācijas" pamati pēc Otrā pasaules kara, kas galu
galā noveda pie Pasaules Bankas, Starptautiskā Valūtas fonda (SVF), NATO un ANO izveides, 1939. gadā uzsāka
Rokfellera fonds un finansēja ar 350 000 ASV dolāru (kas 2015. gadā atbilst aptuveni 6 miljoniem ASV dolāru)."
Līdz ar to oficiāli tiek uzskatīts, ka Rokfellera fondam ir bijusi noteicošā ietekme uz
Apvienoto Nāciju Organizācijas dibināšanu.
Taču saikne ir vēl dziļāka: Deivida tēvs Džons D. Rokfellers juniors 1947. gadā ANO bija izsniedzis čeku 8,5
miljonu ASV dolāru apmērā, lai iegādātos zemi Ņujorkā, uz kuras tolaik tika uzcelta tās galvenā mītne.
Jāņem vērā, ka šāds ziedojums rada lielu atkarību, jo, kā mēs visi zinām, jūs neiekodīsiet roku, kas jūs baro.
Tagad mēs jautājam: kāds varētu būt Rokfelleru nodoms Apvienoto Nāciju Organizācijas izveidē un viņu ietekmes
turpināšanā? Uz šo jautājumu mēs atbildam ar citātu, kas tiek piedēvēts Deividam Rokfelleram:
"Nebūtu bijis iespējams izstrādāt mūsu plānu pasaulei, ja šajos gados mēs būtu nonākuši sabiedrības uzmanības centrā.
Taču tagad pasaule ir daudz attīstītāka un gatava virzīties uz pasaules valdību. Pārnacionāla intelektuālās elites un
pasaules baņķieru pārvaldība noteikti ir labāka par iepriekšējos gadsimtos praktizēto nacionālo pašnoteikšanos."
Rokfelleru centienus nav iespējams raksturot labāk.
Ārējo attiecību padome, Bilderberga konference, Trilaterālā komisija, Pasaules ekonomikas forums - pasaules
ietekmīgākie cilvēki vairs nesēž valdību ēkās, bet gan institūcijās, ko izveidojušas augstās finanses, lai iegūtu varu!
Skatieties Kla.TV dokumentālo filmu "Rokfelleru dinastija: soli priekšā pasaules notikumiem?".
Savos memuāros Deivids Rokfellers to formulē vēl skarbāk: "Daži ideoloģiskie ekstrēmisti pat uzskata, ka mēs
esam daļa no slepenas sazvērestības, kas darbojas pret Amerikas Savienoto Valstu interesēm.
Viņi apsūdz mani un manu ģimeni, ka esam "internacionālisti" un ka es kopā ar citiem cilvēkiem visā pasaulē esam
sazvērējušies, lai izveidotu vienotāku globālo politisko un ekonomisko struktūru - ja vēlaties, "vienu pasauli".
Ja tā ir apsūdzība, tad es atzīstu savu vainu un lepojos ar to."
Apkoposim: Rokfelleru ģimene, kurai vismaz kopš pagājušā gadsimta sākuma bija milzīga vara ar savu naudu un institūcijām,
bija radījusi ANO ideju un atbalstīja to finansiāli.
Tajā pašā laikā Deivids Rokfellers savas ģimenes vārdā pauda atbalstu centralizētai
pasaules vadībai un valstu suverenitātes atcelšanai.
Nevar noliegt saikni ar ANO pašreizējo acīmredzamo vēlmi iegūt globālu varu. Un acīmredzot Antoniu
Guterrešs, šķiet, labi saprotas arī ar Rokfelleriem (attēlā kopā ar Deividu Rokfelleru junioru).
Dārgie skatītāji, ja šīs saiknes arī turpmāk tiks noklusētas, ANO Nākotnes samits būs vēl viens celtniecības
akmens ceļā uz nebrīvu, nedemokrātisku un totalitāru pasauli.
Tāpēc esiet daļa no risinājuma, izplatot informāciju par šo programmu, runājot ar
kaimiņiem, darba kolēģiem, radiniekiem utt.!
Sniedziet cilvēkiem atšķirīgās balsis un palīdziet izbeigt šos mēģinājumus dominēt pasaulē!
] "Bet šādas informācijas izplatīšana, vienalga, kāda veida, vai tā būtu politiska, zinātniska, ideoloģiska, reliģiska
vai kāda cita, es saku, ka jūsu kopapstrāde, jūsu kopizplatīšana šobrīd ir viens no lielākajiem risinājumiem.
(...) Mums ir nepieciešama mediju suverenitāte. Vai jūs saprotat? Mums ir vajadzīga informācijas brīvība. Tas ir
risinājums, pagaidām, tagad, tagad - pirmais, vissvarīgākais.
Ja tā nebūs, cilvēki paliks tumsā. Tāpēc mēs neesam cilvēki, kas tikai norāda uz problēmām un nepiedāvā risinājumus.
Jā, mēs piedāvājam risinājumus. Bet vissvarīgākais un neaizstājamākais no visiem
praktiskajiem risinājumiem esat jūs tur, kopā ar mums.
(...) Ļaujiet ikvienam, kas mūs šodien dzird un redz, nest pasaulē visu to, ko jūs šodien
no mums dzirdat un redzat. Līdz zemes galiem."