Већина људи се слаже да се данашњи свет суочава са великим изазовима и да је усред дубоких криза.
Међутим, мишљења се у великој мери разликују о томе у чему се кризе састоје и како их решити.
УН, на пример, види свет као угрожен безбројним глобалним шоковима и предлаже унапређено "глобално управљање" као решење, заједно
са Агендом 2030 и остваривањем њених 17 циљева одрживог развоја.
Да би се приближио овом циљу, УН ће од 22. до 23. септембра 2024. године одржати Самит УН о будућности.
У ту сврху шефови држава и влада свих 193 држава чланица УН-а састају се у Њујорку. Практични
циљ самита је потписивање пакта за будућност.
Обавезе пакта и идеја самог Самита будућности део су извештаја под називом "Наша заједничка агенда".
Према традицији, на Генералној скупштини Уједињених нација 2020. године, државе чланице Уједињених нација повериле су генералном
секретару Антонију Гутерешу задатак да развије препоруке о томе како да се унапреди заједничка
агенда и одговори на актуелне и будуће изазове.
Наша заједничка агенда је сада визија генералног секретара за будућност унапређене глобалне сарадње.
Ова визија обухвата једанаест тематски разноврсних досијеа или докумената, познатих као политички сажеци. Сваки политички
сажетак идентификује проблеме и решења у одређеној области.
Досијеи затим обрађују теме као што су "Спољашњи свемир", "Међународна финансијска
архитектура" и "Ангажовање младих", да поменемо само неке.
Укратко, УН је развио изузетно свеобухватну визију како да свет учини отпорним на кризе и мирнијим местом.
Али да ли је УН заиста спасилац света каквим тврди да је својом "визијом"? Да ли је њена анализа проблема
исправна и, изнад свега, да ли су њене намере исправне? Хајде да критички погледамо агенду.
Пре свега, треба напоменути да је Заједничка агенда експлицитно постављена у контекст Агенде 2030.
Генерални секретар УН Гутереш је рекао: "Са 'Нашом заједничком агендом' желимо да дамо нови подстицај Агенди до 2030.
и остваримо Циљеве одрживог развоја у животима људи свуда."
Али да ли ће Агенда 2030 и њених 17 циљева одрживости заиста довести до "зеленије, боље и
безбедније будућности", како тврди Гутереш?
У свом програму "Etikettenschwindel Agenda 2030" (Обмањујуће означавање – Агенда 2030), Klagemauer.TV је
свеобухватно анализирао како се циљеви одрживости заправо спроводе и коме служе – сигурно не кризом погођеним народима!
Хајде да погледамо конкретне примере из одабраних политичких сажетака који бацају
веома сумњиву светлост на "Заједничку агенду":
УН 2.0: Ово писмо описује предлоге за реформу самог УН. Поента о "психолошким наукама" је посебно упечатљива.
УН пише о овој теми: "Понашајне науке признају да се људи не понашају увек на предвидљив начин и да је људско понашање често
обликовано разним факторима, укључујући когнитивне пристрасности и менталне пречице (подсвесне обрасце поједностављивања)."
Унапређивањем капацитета организација Уједињених нација у области понашајних наука можемо повећати утицај наших
стратегија и (...) створити потенцијал за бржи напредак у остваривању Циљева одрживог развоја.
Другим речима: УН желе да проучавају и утичу на људско понашање како би боље оствариле своје циљеве!
Поред чињенице да примена налаза понашајних наука носи висок потенцијал за злоупотребу, поставља се и питање, поменуто на
почетку, да ли УН-ове стратегије заправо решавају проблеме.
То неизбежно подсећа на Ковид епоху, када су људи били под притиском да ураде "праву
ствар" уз братвурст и психолошко ратовање!
Глобални дигитални компакт: Овај компакт, који међународна заједница треба да усвоји, прописује, између
осталог, да сви људи треба да буду повезани на интернет.
Приступ интернету треба чак подићи на ниво људског права! Дигитални идентитет за све такође је део тога, јер би,
на пример, могао помоћи у унапређењу исплате социјалних накнада – барем према сумњиво поједностављеној идеји УН.
Имајући у виду да су Антонио Гутереш и Клаус Шваб 2019. године покренули стратешко партнерство између УН и
Светског економског форума, овај Глобални дигитални компакт делује у потпуно другачијем светлу:
Да ли је ово начин да се људе гурне ка трансхуманизму, у којем је сваки човек повезан
са интернетом преко наноробота у свом мозгу?
Молимо погледајте програм Kla.TV Јувал Ноа Харари: "Људи су сада хаковање животиње".
Још један предлог реформе у вези са интернетом предлаже "увођење одговорности за дискриминацију и обмањујући садржај".
Познат је тренд да политички лидери стављају борбу против такозване дезинформације и мисиинформације на врх своје агенде.
Председница Европске комисије Урсула фон дер Лејен чак ју је на Светском економском форуму 2024.
описала као "главну бригу за наредне две године".
Али да ли УН мери себе по сопственим стандардима и ко уопште дефинише дезинформације и misinformation?
Ово питање нас води до следећег политичког сажетка:
Платформа за хитне мере: Сложени глобални удари из недавне прошлости – како их назива УН – постали су
међусобно повезанији и опаснији, са већим глобалним утицајем.
Зато је потребна платформа за ванредне ситуације која се може активирати у случају кризе довољне озбиљности и обима.
Могући будући узроци таквих шокова укључују ризике од пандемија, велике климатске или биолошке догађаје,
инциденте у сајбер-простору или у свемиру, или друге, још увек непознате ризике.
Конкретно, текст наводи: "Платформа за хитне мере би (...) била усмерена на састанке на високом нивоу и заговарање у
ограниченом временском периоду, окупљајући актере који су у позицији да дају значајан допринос глобалном одговору."
Овде постаје јасније шта генерални секретар УН подразумева под "јачањем глобалног управљања".
У будућој кризи, у којој УН утврђује колика је опасност, УН би такође требало да позову оне актере које сматрају правим
за решавање те кризе. Не може бити мање демократије од тога!
Николас Римолди, швајцарски активиста за грађанска права који стоји иза покрета протеста против
коронавируса "MASS-VOLL", чак говори о мутацији УН у.
Заправо, таква платформа за ванредно стање значила би крај националног суверенитета. Уосталом, суверен одлучује о
увођењу ванредног стања. А у овом случају то би била УН.
Међутим, скандалозан није само покушај привремене светске доминације, већ и темељ на којем УН
заснива своју платформу за ванредне ситуације.
На пример, у вези са "пандемијом коронавируса", која се понављано наводи као пример "сложеног глобалног шока":
Новине жале што је коронавирус поништио четири године напретка у смањењу сиромаштва. Али то није тачно!
Декласификовани RKI фајлови, посебно, доказују, на пример у случају Немачке, да су политички мотивисане
мере, а не вирус, узроковале економску штету широм света.
Исто важи и за фактор ризика "крупних климатских догађаја": иако се CO2 у читавој Заједничкој агенди наводи као
покретач климатских аномалија, тема геоинжењеринга, односно манипулације временом, доследно се игнорише.
Другим речима: УН заснива своју платформу за ванредне ситуације на наративима који су се показали лажним и непотпуним.
Заузврат, у Глобалном дигиталном компакту тврди да жели да се бори против обмањујућих информација, али не може да
испуни сопствене стандарде. Као резултат тога, Заједничка агенда и УН губе велики део кредибилитета.
Међународна финансијска архитектура: Још један документ УН-а илуструје како се национални
суверенитет треба пренети на недемократска тела:
Политички сажетак бр. 6 позива, између осталог: државе чланице УН да успоставе координационо тело за економске одлуке, регулисање
дугова економски слабих земаља треба поверити панелу стручњака, и велике економије треба да ојачају макроекономску
координацију, нпр. премештањем те координације на састанак министара финансија и гувернера централних банака Г20.
Овај приступ покушаја да се проблеми решавају централно кроз супранационалне "експертске комисије" јесте понављајућа тема.
Очигледно, генерални секретар Гутереш верује да што су проблеми већи, то решење мора бити централизованије и мање демократско.
Ове намере су алармантне и не наговештавају ништа добро уколико будућњи Пакт заиста буду потписале државе чланице.
Али да ли постоји разлог зашто су ствари онакве какве јесу? Последњи део овог документарца истражује корене УН и
испитује да ли су те централистичке аспирације систематске.
УН – пројекат будућих светских владара?
Претходна организација УН била је Лига народа. Постојала је од 1920. до 1946. године са циљем
обезбеђивања светског мира и решавања међународних конфликата.
Идеја о таквој Лиги народа била је део четрнаестог плана тадашњег америчког председника Вудроа Вилсона.
Овај план је имао за циљ да донесе мир свету након Првог светског рата и самоопредељење његовим народима.
Међутим, творци овог наводног плана за промоцију мира били су нико други до Волтер Липман и Едвард Мендел Хаус – који
су касније постали суоснивачи Савета за међународне односе.
ЦФР је, пак, основан искључиво с циљем да помогне Сједињеним Државама, или тачније међународним масонима
који вуку конце иза ње, да остваре глобалну доминацију.
Овај тинк-тенк и данас оставља своју прљаву мрљу на свету. Молимо вас да погледате програме приказане овде.
Да ли је случајност да је наводни мировни пројекат познат као Лига народа осмишљен од стране људи који су се кретали искључиво
у супербогатим круговима и тежили глобалној моћи? Или је Лига народа била само средство за постизање
циља? Настављамо да истражујемо овај правац истраге.
Свако ко погледа CFR неизбежно ће у неком тренутку наићи на име Рокфелер.
Ова фабулозно богата америчка породична династија несумњиво има огроман утицај, не само преко
своје породичне фондације, Фондације Рокфелер.
Његов најпознатији потомак, Дејвид Рокфелер, који је умро 2017. године, био је директор ЦФР-а 36 година. И заиста, постоји и веза
између ове моћне банкарске династије и саме Уједињених нација.
Википедија пише: "Фондација Рокфелер је тесно повезана са приватним америчким елитним
тинк-тенком "Савет за међународне односе" (CFR)."
Легендарне ЦФР "Истраживања рата и мира", које су поставиле темеље за "организацију" света после Другог светског рата, што је
на крају довело до Светске банке, Међународног монетарног фонда (ММФ), НАТО и УН, покренути су 1939. године од стране Фондације
Рокфелер и финансирани са 350.000 америчких долара (еквивалентно приближно 6 милиона америчких долара у 2015. години).
Фондација Рокфелер стога се званично сматра да је одиграла пресудну улогу у оснивању Уједињених нација.
Али везе сеžu још дубље: 1947. године Дејвидов отац, Џон Д. Рокфелер млађи, поклонио је УН чек на 8,5
милиона америчких долара за куповину земљишта у Њујорку на којем је затим изграђено седиште УН.
Важно је имати на уму да такве донације стварају значајне зависности, јер је добро
познато да човек не гризе руку која га храни.
Сада се питамо: Која је могла бити намера Рокфелера иза оснивања Уједињених нација и њиховог континуираног утицаја? На то
питање одговарамо цитатом који се приписује Дејвиду Рокфелеру:
"Било би немогуће да развијемо наш план за свет да смо током тих година били у центру јавности."
Али свет је сада напреднији и спреман да крене ка светској влади. Супранационална влада интелектуалне елите и светских
банкара свакако је пожељнија од националне самоодређености која се практиковала у претходним вековима.
Заиста нема бољег начина да се сумирају аспирације Рокфелера.
Савет за међународне односе, Конференција Билерберг, Тројна комисија, Светски економски форум – најмоћнији људи на
свету више не седе у владиним зградама, већ у одборима које је створила велика финансија ради стицања власти!
Погледајте документарни филм Kla.TV "Рокфелерова династија: корак испред светских догађаја?" да сазнате више.
У својим мемоарима Дејвид Рокфелер то износи још директније: "Неки идеолошки екстремисти чак верују да смо део тајне
кабале која ради против најбољих интереса Сједињених Држава."
Они оптужују моју породицу и мене да смо "интернационалисти" и да заједно са другима широм света заведујемо како
бисмо изградили јединственију глобалну политичку и економску структуру – један свет, ако хоћете.
Ако је то оптужба, признајем кривицу и поносан сам на то.
Да резимирамо: породица Рокфелер, која је од најмање почетка прошлог века користила огромну моћ
захваљујући свом богатству и институцијама, осмислила је идеју УН и пружила јој финансијску подршку.
У исто време, Дејвид Рокфелер, говорећи у име своје породице, изјавио је своју подршку централизованом
глобалном вођству и укидању националног суверенитета.
Веза са очигледном тренутном жељом УН за глобалном моћи не може се занемарити. И Антонио Гутереш такође
изгледа да се добро слаже са Рокфелеровима, овде фотографисан са Дејвидом Рокфелером млађим.
Поштовани гледаоци, ако ове везе наставe да буду заташкане од стране мейнстрима, Самит УН о будућности биће још један
корак ка неслободном, недемократском и тоталитарном свету.
Зато будите део решења тако што ћете поделити овај програм и разговарати о њему са
својим комшијама, радним колегама, рођацима итд.!
Раширите вест о дисидентским гласовима и помозите да се ставе крај овим покушајима светске доминације!
] "Међутим, ширење таквих информација, без обзира на њихову природу, било да су политичке, научне, идеолошке, верске или
било какве друге, кажем да је ваше учешће у обради и ширењу тих информација део највећег решења које тренутно постоји.
(…) Да бисмо то урадили, потребна нам је контрола над медијима. Разумеш ли? Потребна нам је слобода
информација. То је решење, за сада, барем – прво и најважније.
Без њих ће нације остати у мраку. И зато ми нисмо људи који само указују на проблеме, а не нуде никаква решења.
Да, нудимо решења. Али најважније и незаменљиво од свих практичних решења сте ви тамо напољу, ви заједно са нама.
(…) Сви који нас данас чују и виде требало би да све што чују и виде од нас понесу у свет. До крајева света.