Унив.-Доц. (Виена) Д-р Герд Ройтер: Заплахата от пандемия
"Има ли заплаха от пандемия или пандемията е заплаха?
Международните здравни правила и законът за пандемиите са надвиснали над нас като Дамоклев меч.
Ако генералният секретар на Световната здравна организация се съгласи, утре може да се
стигне до ново затваряне и задължителна ваксинация.
Списъкът с патогени, готови за пандемия, става все по-дълъг. Диагнозите и предполагаемите патогени стават все по-неясни."
Според д-р Герд Ройтер, дългогодишен специалист по рентгенология и историк на медицината, с
оглед на сегашния възход на тоталитаризма в СЗО.
Заедно с историка д-р Ренате Ройтер той наскоро публикува няколко книги, сред които "Hauptsache
Panik - Ein neuer Blick auf Pandemien in Europa".
В тази програма Kla.TV публикува съкратена статия на д-р Герд Ройтер на тема "Заплахата от пандемия".
Пълният текст на статията можете да намерите като интернет връзка под програмата.
"В момента има 30 възможни злодеи, които могат да потопят света в хаос по всяко време.
Дори "Ковид-19" е включен отново в списъка, след като междувременно е класифициран
като по-малко заразен и блъфът е записан.
В края на краищата този съмнителен вирус познаваше и мутанти, които бяха извадени от някаква шапка.
Очевидно те просто искат да продължат, сякаш заклинателите на пандемията отдавна не са останали без дрехи.
Списъкът с паниката показва, че не е необходимо да се въвежда нова клинична картина.
Много по-лесно е добре познати болести да бъдат обявени за нова епидемия.
Достатъчно е да прекръстим грипа на "корона" или маларията на "ебола" ;
кожни симптоми от всякакъв вид, от варицела до реакции, свързани с отрови, като "M-Pox".
PCR тестовете като единствен диагностичен инструмент правят почти всичко възможно.
Или сте болни от заболяването, което се изследва, или не сте болни.
"Случаите" се увеличават с честотата на тестовете.
Две "пандемии", обявени от СЗО, все още са активни: освен два пъти преименуваната "M-Pox", има и холера.
От обявяването си през 1961 г. последната е най-продължителната пандемия, която самата СЗО вероятно вече е забравила.
Но холерата изобщо няма пандемичен потенциал. Не само поради необходимото замърсяване на водата,
което води само до образуване на клъстери от инфекции.
Разбираемо е, че пандемията предизвиква голямо отчаяние.
В края на краищата "ерата на пандемиите" беше обявена от политическите фронтоваци през 2020 г.
Генералният директор на СЗО трябва да постигне резултати, въпреки че епидемиите в няколко държави и
на по-голяма територия са биологично невъзможни.
За появата на инфекциозни заболявания е необходим не само патоген, но и още по-важно - едни и същи условия на околната
среда и една и съща чувствителност на хората на голяма територия.
Треската денга например се появява само там, където е топло. Хората са податливи в различна степен в зависимост
от възрастта си, предишни заболявания и благосъстояние.
Освен това животните - комари, гризачи и прилепи, за които се смята, че са отговорни за верижните инфекции,
трябва да намерят подходящи условия за живот навсякъде.
Затова епидемиите винаги са регионални и никога глобални!
Дори в рамките на една климатична зона - както в Централна Европа - никога не е имало вълна от епидемии в няколко държави.
За разказа за пандемията ви е необходим разказът за ускореното "глобално изменение на климата" и "едно здраве".
Единствено като отрича регионалните различия между хората и природата, СЗО може да обяви
извънредна ситуация за здравето в цялата страна.
Тя ще се осъществи само ако мнозинството е готово да повярва в нея.
Пример за това вече е "изменението на климата", когато радиоводещите за пореден път обявяват
най-горещия ден в световната история с коментара, че хората в тази страна дори нямат впечатлението, че...
Четири аргумента защо няма природни пандемии, които вече бяха пренебрегнати в случая с Covid-19:
1. инфекциозните болести никога не засягат еднакво всички хора, независимо от техния генетичен
състав, хранителен статус или здравословно състояние.
Независимо дали става дума за чума, холера, коремен тиф или респираторни вируси, боледуват и умират
предимно стари, бедни и увредени преди това хора.
Страните с ниска средна възраст трябва да бъдат засегнати все по-малко или изобщо да не бъдат засегнати.
2. инфекциозните болести почти винаги са сезонни и поради това не могат да се появят едновременно в
различни климатични зони и при смяна на сезоните.
В тропическите страни болестите, причинени от респираторни вируси, обикновено играят второстепенна роля.
Инфекциозната диария обикновено е по-често срещана през летните месеци, отколкото през зимните.
3. епидемиите не могат да изчезнат много месеци по-рано в най-бедните страни, отколкото в
богатите страни с добре оборудвани здравни системи.
4. епидемиите никога не спират на политическите граници.
Как е възможно "Ковид-19" да приключи повече от година по-рано в Дания, отколкото в Германия, без географска
бариера или демаркационна граница със Северна Германия?
Със сегашното кафкианско определение за "пандемия" СЗО всъщност вече косвено призна, че "пандемиите" не са природни явления.
В противен случай може да се използват реални натрупвания на инфекциозни заболявания като основа.
Въпреки това "рискът" от инфекциозно заболяване в няколко държави вече е достатъчен, за да се обяви извънредно положение.
Никой не трябва да е болен, за да превърне света в карантинен затвор. [Така че ще е необходима още една голяма измама.
Епидемичните инфекциозни болести се нуждаят от подходящи условия с увредена имунна система: война, трудности,
екологични катастрофи и нездравословен начин на живот.
Генните инжекции биха могли да послужат за тази цел, тъй като биха могли да увредят имунната система на хората по света.
В противен случай предполагаемото едновременно натрупване на подобни инфекции в различни
страни може да се счита за сигурен знак за измама.
Вече трябва да е ясно на всеки жител на Земята, че "пандемия" не е технически термин от света на болестите, а оръжие.
Писателят Лудвиг Бьорн (1786-1837 г.) признава това по повод първото обявяване на предполагаема холера в Париж през 1830 г:
"Докато изплашените хора не се вразумят, старите окови се заковават наново, болничната стая остава затвор след
оздравяването и заради нея се губят двадесет години свобода".
Дори тогава общността премина към режим на власт с обявяването на епидемична заплаха."