“Prijeti li jedna pandemija ili je li pandemija jedna prijetnja?
Međunarodni zdravstveni propisi i Zakon o pandemiji vise nad nama poput Damoklova mača.
Ako glavni tajnik Svjetske zdravstvene organizacije želi, izolacija i obvezno
cijepljenje mogli bi se ponovno pojaviti sutra.
Popis “uzročnika pandemije” postaje sve duži i duži. Dijagnoze i navodni patogeni postaju sve apsurdniji.”
Prema riječima dugogodišnjeg specijalista radiologije i povjesničara medicine Dr. Gerd
Reuthera o trenutno rastućem totalitarizmu SZO-a.
Zajedno sa povjesničarkom dr. Renate Reuther, nedavno je objavio nekoliko knjiga, uključujući
„Hauptsache Panik – Ein neuer Blick auf Pandemien in Europa“.
U ovoj emisiji Kla.TV objavljuje skraćeni prilog Dr. Gerd Reuther na temu “Prijetnja Pandemije”.
Cijeli članak možete pronaći kao internet poveznicu ispod emisije.
“Trenutno je imenovano 30 mogućih zlikovaca koji bi u svakom trenutku mogli ponovno gurnuti svijet u kaos.
Čak je i "Covid-19" ponovno naveden nakon što je u međuvremenu klasificiran kao manje zarazan i blef je zabilježen.
Uostalom, ovaj sumnjivi virus poznavao je i mutante koji su zgodno izvučeni iz nekakvog šešira.
Očito samo žele nastaviti, kao da čarobnjaci pandemije već odavno ne stoje tamo bez odjeće.
Panični popis pokazuje da ne morate uvoditi novu kliničku sliku.
Puno je lakše dobro poznate bolesti proglasiti novom epidemijom.
Dovoljno je preimenovati gripu kao “Corona” ili malariju kao “Ebolu”;
Kožni simptomi bilo koje vrste, od vodenih kozica do reakcija povezanih sa otrovom, nazivaju se "M-Pox".
PCR testovi kao jedino dijagnostičko sredstvo omogućuju gotovo sve.
Ili imate bolest na koju se testira, ili jednostavno nisi bolestan.
“Incidencije” rastu sa učestalošću testiranja.
I dalje su aktivne dvije “pandemije” koje je proglasio SZO: uz dva puta preimenovan “M-Pox” tu je i kolera.
Poslednja je najdugotrajnija pandemija otkako je objavljena 1961. godine, a SZO ju je vjerojatno već i sam zaboravio.
Ali kolera uopće nema potencijala kao pandemija. Ne samo zbog neophodne kontaminacije
vode, koja samo dovodi do nakupina infekcija.
Razumljivo je da je očaj onih koji uzrokuju pandemije sada velik.
Konačno, od 2020. pa nadalje, preko političkih aktera su proglasili “doba pandemija”.
General SZO-a mora dati rezultate, iako su epidemije u više zemalja i velikim teritorijama biološki nemoguće.
Za pojavu zaraznih bolesti ne samo da je potreban uzročnik, već je još važnije da na velikom prostoru
vladaju isti uvjeti okoliša i ista osjetljivost ljudi.
Tropska groznica, na primjer, ima samo tamo gdje je toplo. Osjetljivost ljudi je različita ovisno o
njihovoj dobi, prethodnim bolestima i imovinskom stanju.
Osim toga, životinje, komarci, glodavci i šišmiši koji se smatraju odgovornima za lance zaraze
moraju svugdje pronaći odgovarajuće životne uvjete.
Epidemije su stoga uvijek regionalne, a nikad globalne!
Čak i unutar jedne klimatske zone - kao u srednjoj Europi - nikada nije bilo vala epidemija u nekoliko zemalja.
Narativ o pandemijama zahtijeva narativ o ubrzanim “globalnim klimatskim promjenama” i “Jedno zdravlje”.
Samo negiranjem regionalnih razlika između ljudi i prirode, SZO može tvrditi raširenu hitnu zdravstvenu situaciju.
Što se može dogoditi samo ako je većina spremna vjerovati u to.
Vidjelo se to već na temi “klimatskih promjena”, kada su radijski voditelji još jednom najavili najtopliji dan u svjetskoj povijesti
uz komentar kako u ovoj zemlji nije bilo takvog dojma...
Četiri argumenta zašto nema prirodnih pandemija, koje su već zanemarene sa “Covid-19”:
1. Zarazne bolesti nikada ne pogađaju sve ljude jednako, bez obzira na genetsku
strukturu, stanje uhranjenosti i zdravstveno stanje.
Bilo da je riječ o kugi, koleri, tifusu ili respiratornim virusima – prvenstveno obolijevaju i
umiru stari, siromašni i ranije oštećeni pojedinci.
Zemlje sa niskom prosječnom starošću uvijek moraju biti manje pogođene ili uopće ne moraju biti pogođene.
2. Zarazne bolesti su gotovo uvijek sezonske i stoga se ne mogu pojaviti u isto vrijeme u
različitim klimatskim zonama i različitim godišnjim dobima.
U tropskim zemljama bolesti uzrokovane respiratornim virusima neigraju općenito skoro nikakvu ulogu.
Infektivni proljev sa povraćanjem općenito je češći u ljetnim mjesecima nego u zimskim mjesecima.
3. Epidemije ne mogu nestati u najsiromašnijim zemljama mnogo mjeseci ranije nego u bogatim
zemljama sa najmodernijim zdravstvenim sustavima.
4. Epidemije se nikada ne zaustavljaju na političkim granicama.
Kako je “Covid-19” mogao završiti više od godinu dana ranije u Danskoj nego u Njemačkoj bez geografske
barijere ili razgraničene granice sa sjevernom Njemačkom?
Sada već sa kafkijanskom definicijom "pandemije", SZO je zapravo već neizravno priznala da "pandemije" nisu prirodni događaji.
Inače bi se kao osnova mogli koristiti pravi klasteri zaraznih bolesti.
Međutim, sam "rizik" od zaraznih bolesti u nekoliko zemalja sada je dovoljan da se proglasi katastrofa.
Nitko ne mora biti bolestan da bi svijet postao karantenski zatvor. Dakle, bit će potrebna još jedna velika prijevara.
Epidemijske zarazne bolesti zahtijevaju odgovarajuće uvjete sa jednim oštećenim imunološkim sustavom: rat,
teškoće, ekološke katastrofe i nezdravi način života.
Injekcije gena mogle su poslužiti u tu svrhu, jer su mogle oštetiti imunološki sustav ljudi diljem svijeta.
Navodna istodobna akumulacija sličnih infekcija u različitim zemljama inače se može smatrati sigurnim znakom prijevare.
Najkasnije sa tim bi svakom stanovniku Zemlje trebalo biti jasno da se kod jedne "pandemije" ne radi o
tehničkom izrazu iz procesa bolesti, već se radi o oružju.
Pisac Ludwig Börne (1786. do 1837.) to je prepoznao prilikom prve objave navodne kolere u Parizu 1830. godine:
“Dok uplašeni ljudi ponovo dođu svjesti, stari okovi su ponovno zakovani, bolesnička soba nakon oporavka ostaje zatvor,
a dvadeset godina slobode izgubljeno je kao rezultat toga”.
Čak i tada, općine su se prebacile na režim vlasti proglašavajući opasnost od epidemije.”