Dr. Gerd Reuther (Vīne): pandēmijas draudi
"Vai pastāv pandēmijas draudi vai pandēmija ir draudi?
Starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi un pandēmijas likums ir kā Damokla zobens.
Ja Pasaules Veselības organizācijas ģenerālsekretārs īstenos savu nodomu, rīt varētu tikt
uzsākta vēl viena slēgšana un obligāta vakcinācija.
"Pandēmijai gatavu" patogēnu saraksts kļūst arvien garāks. Diagnozes un iespējamie patogēni kļūst aizvien neskaidrāki."
Kā norāda Dr. Gerds Reiters, ilggadējs radioloģijas speciālists un medicīnas vēsturnieks,
ņemot vērā pašreizējo PVO totalitārisma pieaugumu.
Kopā ar vēsturnieci Dr. Renāti Reuteri viņš nesen publicējis vairākas grāmatas, tostarp "Hauptsache
Panik - Ein neuer Blick auf Pandemien in Europa".
Šajā raidījumā Kla.TV publicē saīsinātu Dr. Gerda Reitera (Gerd Reuther) rakstu par tēmu "Pandēmijas draudi".
Pilns raksta teksts ir pieejams kā interneta saite zem programmas.
"Pašlaik ir 30 iespējamie ļaundari, kas jebkurā brīdī varētu atkal iegrūst pasauli haosā.
Pat "Covid-19" atkal ir iekļauts sarakstā, pēc tam, kad tas tikmēr tika klasificēts kā mazāk lipīgs, un blefs ir reģistrēts.
Galu galā šis apšaubāmais vīruss pazina arī mutantus, kas tika izvilkti no kādas cepures.
Acīmredzot viņi vienkārši vēlas turpināt darbu tā, it kā pandēmijas burvji jau sen nebūtu palikuši bez drēbēm.
Panikas saraksts liecina, ka nav nepieciešams ieviest jaunu klīnisko ainu.
Daudz vieglāk ir labi zināmas slimības pasludināt par jaunu epidēmiju.
Pietiek pārsaukt gripu par "koronu" vai malāriju par "Ebola" ;
jebkādus ādas simptomus, sākot no vējbakām līdz ar saindēšanos saistītām reakcijām, sauc par "M-Pox".
PĶR testi kā vienīgais diagnostikas rīks padara iespējamu gandrīz visu.
Vai nu jums ir slimība, kas tiek pārbaudīta, vai arī jūs neesat slims.
"Incidences" palielinās, palielinoties testēšanas biežumam.
Divas PVO izsludinātās "pandēmijas" tik un tā joprojām ir aktīvas: papildus divreiz pārdēvētajai "M-Pox" ir arī holera.
Kopš tās izsludināšanas 1961. gadā tā ir bijusi visilgāk valdošā pandēmija, ko pati PVO, iespējams, jau ir aizmirsusi.
Taču holerai vispār nav pandēmijas potenciāla. Ne tikai tāpēc, ka ir nepieciešams ūdens
piesārņojums, kas izraisa tikai infekciju kopas .
Ir saprotams, ka pandēmija šobrīd izraisa lielu izmisumu.
Galu galā 2020. gadā politiskie frontes cilvēki pasludināja "pandēmiju laikmetu".
PVO ģenerāldirektoram ir jāpanāk rezultāti, lai gan epidēmijas vairākās valstīs un lielākā teritorijā bioloģiski nav iespējamas.
Infekcijas slimībām ir nepieciešams ne tikai patogēns, bet, kas ir vēl svarīgāk, vienādi vides
apstākļi un vienāda cilvēku uzņēmība lielā teritorijā.
Piemēram, tropu drudzis Denges drudzis sastopams tikai tur, kur ir silts. Cilvēki ir dažādi uzņēmīgi
atkarībā no vecuma, iepriekšējām slimībām un labklājības.
Turklāt dzīvniekiem - odiem, grauzējiem un sikspārņiem -, kas, domājams, izraisa infekcijas
ķēdes, visur jāatrod piemēroti dzīves apstākļi.
Tāpēc epidēmijas vienmēr ir reģionālas un nekad globālas!
Pat vienā klimata zonā - kā Centrāleiropā - nekad nav bijis epidēmiju viļņa vairākās valstīs.
Pandēmijas naratīvam ir nepieciešams naratīvs par paātrinātām "globālām klimata pārmaiņām" un "One Health".
Tikai noliedzot reģionālās atšķirības starp cilvēkiem un dabu, PVO var apgalvot, ka visā
valstī ir ārkārtas situācija veselības jomā.
Tas īstenosies tikai tad, ja vairākums būs gatavs tam ticēt.
Par piemēru tam jau kalpo "klimata pārmaiņu" gadījums, kad radio raidījumu vadītāji kārtējo reizi paziņo par
karstāko dienu pasaules vēsturē ar komentāru, ka cilvēkiem šajā valstī nav pat iespaida, ka...
Četri argumenti, kādēļ nepastāv dabiskas pandēmijas, kas jau tika ignorēti Kovid-19 gadījumā:
1. infekcijas slimības nekad neskar visus cilvēkus vienādi, neatkarīgi no viņu ģenētiskās
uzbūves, uztura stāvokļa vai veselības stāvokļa.
Gan mēris, gan holēra, gan vēdertīfs, gan elpceļu vīrusi - galvenokārt slimo un mirst
veci, nabadzīgi un iepriekš cietuši cilvēki.
Valstis ar zemu vidējo vecumu ir skartas arvien mazāk vai vispār nav skartas.
2. infekcijas slimības gandrīz vienmēr ir sezonālas, tāpēc tās nevar vienlaikus parādīties
dažādās klimatiskajās zonās un mainīties gadalaiki.
Tropu valstīs elpceļu vīrusu izraisītajām slimībām parasti ir mazsvarīga nozīme.
Infekciozā caureja parasti ir biežāk sastopama vasaras mēnešos nekā ziemas mēnešos.
3. nabadzīgākajās valstīs epidēmijas nevar izzust daudzus mēnešus agrāk nekā bagātajās
valstīs ar labi aprīkotām veselības aprūpes sistēmām.
4. epidēmijas nekad neapstājas pie politiskajām robežām.
Kā "Kovid-19" Dānijā varēja beigties vairāk nekā gadu agrāk nekā Vācijā bez ģeogrāfiskas
barjeras vai demarkācijas robežas ar Ziemeļvāciju?
PVO ar tagad kafkaskāvisko "pandēmijas" definīciju faktiski jau ir netieši atzinusi, ka "pandēmija" nav dabisks notikums.
Pretējā gadījumā par pamatu varētu izmantot reālus infekcijas slimību uzkrājumus.
Tomēr infekcijas slimības "risks" vairākās valstīs šobrīd ir pietiekams, lai izsludinātu ārkārtas stāvokli.
Nevienam nav jābūt slimam, lai pārvērstu pasauli par karantīnas cietumu. [Tātad būs vajadzīga vēl viena liela krāpšana.
Epidēmiskām infekcijas slimībām ir nepieciešami piemēroti apstākļi ar bojātu imūnsistēmu: karš,
grūtības, vides katastrofas un neveselīgs dzīvesveids.
Gēnu injekcijas varēja kalpot šim mērķim, jo tās varēja bojāt cilvēku imūnsistēmu visā pasaulē.
Pretējā gadījumā šķietami vienlaicīgu līdzīgu infekciju uzkrāšanos dažādās valstīs var uzskatīt par drošu krāpšanas pazīmi.
Šobrīd ikvienam zemes iedzīvotājam ir skaidrs, ka "pandēmija" nav tehnisks termins no slimību pasaules, bet gan ierocis.
Rakstnieks Ludvigs Berns (1786-1837) to atzina, kad 1830. gadā Parīzē pirmo reizi tika izsludināta iespējamā holera:
"Kamēr pārbiedētie ļaudis atkal atnāk pie prāta, vecie važas tiek atkal piesieti no jauna, slimnieku istaba pēc izveseļošanās
paliek cietums, un divdesmit brīvības gadi tiek zaudēti".
Pat tad, kad tika paziņots par epidēmijas draudiem, sabiedrība pārgāja uz varas režīmu."