Univ.-Doz. (Viedeň) Dr. Gerd Reuther: Hrozba pandémie
"Hrozí pandémia alebo je pandémia hrozbou?
Medzinárodné zdravotné predpisy a zákon o pandémii sa nad nami vznášajú ako Damoklov meč.
Ak generálny tajomník Svetovej zdravotníckej organizácie bude chcieť, zajtra by mohlo
dôjsť k ďalšiemu uzavretiu a povinnému očkovaniu.
Zoznam "pandemických" patogénov je čoraz dlhší. Diagnózy a predpokladané patogény sú čoraz nejasnejšie."
Podľa Dr. Gerda Reuthera, dlhoročného odborníka na rádiológiu a historika medicíny,
vzhľadom na súčasný nárast totalitného režimu vo WHO.
Spolu s historičkou Dr. Renate Reutherovou vydal v poslednom čase niekoľko kníh, medzi nimi aj
"Hauptsache Panik - Ein neuer Blick auf Pandemien in Europa".
V tomto programe Kla.TV uverejňuje skrátený článok Dr. Gerda Reuthera na tému "Hrozba pandémie".
Celý článok nájdete ako internetový odkaz pod programom.
"V súčasnosti existuje 30 možných zloduchov, ktorí môžu kedykoľvek uvrhnúť svet späť do chaosu.
Dokonca aj "Covid-19" je opäť uvedený, potom, čo bol medzitým klasifikovaný ako menej nákazlivý a blaf je zaznamenaný.
Koniec koncov, tento pochybný vírus poznal aj mutantov, ktorí boli vytiahnutí z nejakého klobúka.
Očividne chcú len pokračovať, akoby pandemickí zaklínači už dávno neboli bez šiat.
Panický zoznam ukazuje, že nie je potrebné zavádzať nový klinický obraz.
Je oveľa jednoduchšie vyhlásiť známe choroby za novú epidémiu.
Stačí chrípku premenovať na "korónu" alebo maláriu na "ebolu" ;
kožné príznaky akéhokoľvek druhu, od ovčích kiahní až po reakcie súvisiace s otravou, ako "M-Pox".
PCR testy ako jediný diagnostický nástroj umožňujú takmer všetko.
Buď máte ochorenie, na ktoré sa testuje, alebo nie ste chorý.
"Výskyt" sa zvyšuje s frekvenciou testovania.
Dve "pandémie" vyhlásené WHO sú aj tak stále aktívne: okrem dvakrát premenovanej "M-Pox" je tu aj cholera.
Tá je od svojho vyhlásenia v roku 1961 najdlhšie trvajúcou pandémiou, na ktorú už pravdepodobne zabudla aj samotná WHO.
Cholera však vôbec nemá pandemický potenciál. Nielen kvôli nevyhnutnej kontaminácii vody,
ktorá vedie len k vytváraniu zhlukov infekcií.
Je pochopiteľné, že pandémia v súčasnosti vyvoláva veľké zúfalstvo.
Koniec koncov, "éru pandémií" vyhlásili politickí lídri v roku 2020.
Generálny riaditeľ WHO musí splniť svoje úlohy, aj keď epidémie vo viacerých krajinách a na väčšom území sú biologicky nemožné.
Výskyt infekčných chorôb si vyžaduje nielen patogén, ale predovšetkým rovnaké podmienky
prostredia a rovnakú vnímavosť ľudí na veľkom území.
Napríklad horúčka dengue sa vyskytuje len tam, kde je teplo. Ľudia sú náchylní v rôznej miere v
závislosti od ich veku, predchádzajúcich ochorení a bohatstva.
Okrem toho živočíchy - komáre, hlodavce a netopiere -, ktoré sú pravdepodobne zodpovedné za reťazovú
infekciu, musia všade nájsť vhodné životné podmienky.
Epidémie sú preto vždy regionálne a nikdy nie globálne!
Dokonca ani v rámci jednej klimatickej zóny - ako v strednej Európe - nikdy nedošlo k vlne epidémií v niekoľkých krajinách.
Na rozprávanie o pandémii potrebujete rozprávanie o zrýchlenej "globálnej zmene klímy" a "jednom zdraví".
WHO môže vyhlásiť, že ide o celonárodný stav ohrozenia zdravia, len ak popiera regionálne rozdiely medzi ľuďmi a prírodou.
Tá sa uskutoční len vtedy, ak je väčšina ochotná v ňu veriť.
To sa už prejavuje v prípade "klimatických zmien", keď rozhlasoví moderátori opäť oznamujú najteplejší deň v dejinách
sveta s komentárom, že ľudia v tejto krajine nemajú ani dojem...
Štyri argumenty, prečo neexistujú prirodzené pandémie, ktoré už boli v prípade Covid-19 ignorované:
1. infekčné choroby nikdy nepostihujú všetkých ľudí rovnako, bez ohľadu na ich
genetickú výbavu, stav výživy alebo zdravotný stav.
Či už ide o mor, choleru, brušný týfus alebo respiračné vírusy - ochorejú a zomrú najmä
starí, chudobní a predtým poškodení ľudia.
Krajiny s nízkym priemerným vekom musia byť postihnuté čoraz menej alebo vôbec.
2. infekčné choroby sú takmer vždy sezónne, a preto sa nemôžu vyskytovať súčasne v rôznych
klimatických pásmach a v rôznych ročných obdobiach.
V tropických krajinách zohrávajú choroby spôsobené respiračnými vírusmi vo všeobecnosti menšiu úlohu.
Infekčná hnačka je vo všeobecnosti častejšia v letných mesiacoch ako v zimných.
3. Epidémie v najchudobnejších krajinách nemôžu zmiznúť o mnoho mesiacov skôr ako v bohatých
krajinách s dobre vybavenými zdravotníckymi systémami.
4. epidémie sa nikdy nezastavia na politických hraniciach.
Ako sa mohol "Covid-19" skončiť v Dánsku o viac ako rok skôr ako v Nemecku bez geografickej
bariéry alebo demarkačnej hranice so severným Nemeckom?
WHO svojou kafkovskou definíciou "pandémie" vlastne už nepriamo priznala, že "pandémie" nie sú prirodzené udalosti.
V opačnom prípade by sa dalo vychádzať zo skutočných kumulácií infekčných chorôb.
"Riziko" infekčného ochorenia vo viacerých krajinách však v súčasnosti stačí na vyhlásenie núdzového stavu.
Nikto nemusí byť chorý, aby sa svet zmenil na karanténne väzenie. [Takže bude potrebný ďalší veľký podvod.
Epidemické infekčné choroby potrebujú vhodné podmienky s poškodeným imunitným systémom: vojnu, ťažkosti,
environmentálne katastrofy a nezdravý životný štýl.
Génové injekcie mohli slúžiť na tento účel, pretože mohli poškodiť imunitný systém ľudí na celom svete.
Údajné súčasné hromadenie podobných infekcií v rôznych krajinách možno inak považovať za istý znak podvodu.
Každému obyvateľovi Zeme by už malo byť jasné, že "pandémia" nie je odborný termín zo sveta chorôb, ale zbraň.
Autor Ludwig Börne (1786 až 1837) si to uvedomil pri príležitosti prvého ohlásenia údajnej cholery v Paríži v roku 1830:
"Kým sa vystrašení ľudia opäť spamätajú, staré okovy sa nanovo priklincujú, nemocničná izba zostane po
uzdravení väzením a stratí sa v nej dvadsať rokov slobody."
Dokonca aj vtedy sa komunita prepne do režimu autority s vyhlásením epidemickej hrozby."