Univ.-Doz. (Dunaj) Dr. Gerd Reuther: Grožnja pandemije
"Ali obstaja nevarnost pandemije ali je pandemija nevarnost?
Mednarodni zdravstveni predpisi in zakon o pandemijah visijo nad nami kot Damoklejev meč.
Če bo generalnemu sekretarju Svetovne zdravstvene organizacije uspelo, bi lahko jutri
prišlo do nove zapore in obveznega cepljenja.
Seznam patogenov, ki so pripravljeni na pandemijo, je vedno daljši. Diagnoze in
domnevni patogeni postajajo vse bolj nejasni."
Dr. Gerd Reuther, dolgoletni specialist za radiologijo in medicinski zgodovinar, meni, da
je glede na sedanji vzpon totalitarizma v SZO.
Skupaj z zgodovinarko Dr. Renate Reuther je v zadnjem času objavil več knjig, med drugim "Hauptsache
Panik - Ein neuer Blick auf Pandemien in Europa".
V tej oddaji Kla.TV objavlja skrajšani članek Dr. Gerda Reutherja na temo "Grožnja pandemije".
Celoten članek je na voljo v obliki spletne povezave pod programom.
"Trenutno obstaja 30 možnih zlobnežev, ki bi lahko kadarkoli znova pogreznili svet v kaos.
Tudi "Covid-19" je ponovno uvrščen na seznam, čeprav je bil medtem razvrščen kot manj nalezljiv in je bil blef zabeležen.
Navsezadnje je ta dvomljivi virus poznal tudi mutante, ki so jih potegnili iz klobuka.
Očitno želijo nadaljevati, kot da pandemski kronisti že dolgo niso ostali brez oblačil.
Seznam panike kaže, da ni treba uvesti nove klinične slike.
Znane bolezni je veliko lažje razglasiti za novo epidemijo.
Dovolj je, da gripo preimenujemo v "corona" ali malarijo v "ebola" ;
kožne simptome vseh vrst, od noric do reakcij, povezanih s strupi, kot "M-Pox".
S testi PCR kot edinim diagnostičnim orodjem je mogoče skoraj vse.
Ali imate bolezen, za katero se testira, ali pa niste zboleli.
Število primerov se povečuje s pogostostjo testiranja.
Dve "pandemiji", ki ju je razglasila SZO, sta še vedno aktivni: poleg dvakrat preimenovane "M-Pox" je tu še kolera.
Ta je bila od svoje razglasitve leta 1961 najdlje trajajoča pandemija, na kar je WHO verjetno že pozabila.
Toda kolera sploh nima pandemičnega potenciala. Ne le zaradi nujne kontaminacije vode, ki vodi le do grozdov okužb.
Razumljivo je, da pandemija zdaj povzroča velik obup.
Navsezadnje so politični voditelji leta 2020 razglasili "obdobje pandemij".
Generalni direktor SZO mora zagotoviti rezultate, čeprav so epidemije v več državah in na večjem ozemlju biološko nemogoče.
Za nastanek nalezljivih bolezni ni potreben le patogen, temveč še pomembneje, da so na velikem
območju enaki okoljski pogoji in enaka dovzetnost ljudi.
Vročica denga se na primer pojavlja le tam, kjer je toplo. Ljudje so različno dovzetni, odvisno od
njihove starosti, predhodnih bolezni in premoženja.
Poleg tega morajo živali - komarji, glodavci in netopirji -, ki naj bi bile odgovorne za verige
okužb, povsod najti primerne življenjske pogoje.
Epidemije so zato vedno regionalne in nikoli globalne!
Tudi znotraj enega podnebnega območja - kot v Srednji Evropi - ni nikoli prišlo do vala epidemij v več državah.
Za pripoved o pandemiji potrebujete pripoved o pospešenih "globalnih podnebnih spremembah" in "enem zdravju".
Samo z zanikanjem regionalnih razlik med ljudmi in naravo lahko SZO razglasi izredne zdravstvene razmere na nacionalni ravni.
Ta se bo uresničila le, če bo večina pripravljena vanjo verjeti.
To se že kaže v primeru "podnebnih sprememb", ko radijski voditelji ponovno napovedujejo najbolj
vroč dan v svetovni zgodovini s komentarjem, da ljudje v tej državi nimajo niti vtisa...
Štirje argumenti, zakaj ni naravnih pandemij, ki so bili zanemarjeni že med Covid-19:
1. nalezljive bolezni nikoli ne prizadenejo vseh ljudi enako, ne glede na njihovo genetsko
zasnovo, prehransko stanje ali zdravstveno stanje.
Naj gre za kugo, kolero, tifus ali respiratorne viruse - zbolijo in umrejo predvsem stari, revni in prej poškodovani posamezniki.
Države z nizko povprečno starostjo morajo biti prizadete vse manj ali pa sploh ne.
2. nalezljive bolezni so skoraj vedno sezonske in se zato ne morejo pojavljati hkrati v različnih
podnebnih območjih in v različnih letnih časih.
V tropskih državah imajo bolezni, ki jih povzročajo respiratorni virusi, na splošno manjšo vlogo.
Kužna driska je na splošno pogostejša v poletnih mesecih kot v zimskih.
3. epidemije v najrevnejših državah ne morejo izginiti več mesecev prej kot v bogatih
državah z dobro opremljenimi zdravstvenimi sistemi.
4. epidemije se nikoli ne ustavijo na političnih mejah.
Kako bi se lahko "Covid-19" na Danskem končal več kot leto dni prej kot v Nemčiji brez
geografske ovire ali razmejitvene meje s severno Nemčijo?
S kafkovsko definicijo "pandemije" je WHO pravzaprav že posredno priznala, da "pandemije" niso naravni dogodki.
V nasprotnem primeru bi lahko kot podlago uporabili dejanske akumulacije nalezljivih bolezni.
Vendar je "tveganje" nalezljive bolezni v več državah zdaj dovolj za razglasitev izrednih razmer.
Nikomur ni treba biti bolan, da bi svet spremenil v karantenski zapor. [Torej bo potrebna še ena velika prevara.
Epidemične nalezljive bolezni potrebujejo ustrezne pogoje s poškodovanim imunskim sistemom: vojne,
stiske, okoljske katastrofe in nezdrav način življenja.
Injekcije genov bi lahko služile temu namenu, saj bi lahko poškodovale imunski sistem ljudi po vsem svetu.
Domnevno sočasno kopičenje podobnih okužb v različnih državah je sicer lahko zanesljiv znak prevare.
Vsakemu prebivalcu Zemlje bi moralo biti jasno, da "pandemija" ni strokovni izraz iz sveta bolezni, temveč orožje.
Pisatelj Ludwig Börne (1786-1837) je to ugotovil ob prvi razglasitvi domnevne kolere v Parizu leta 1830:
"Dokler prestrašeni ljudje ne pridejo k pameti, so stari okovi znova prikovani, bolniška soba po ozdravitvi
ostaja zapor in zaradi nje se izgubi dvajset let svobode".
Že takrat je skupnost z razglasitvijo epidemične nevarnosti prešla na oblastni način."