Новото изобретение за самоубийство чрез капсулата Sarco разрушава язовирната стена за защита на живота.
След канадската програма за евтаназия сега следва това, от което критиците отдавна се опасяват: Бързото
увеличаване на броя на случаите на "смърт при поискване".
Швейцария, която отдавна е известна с либералните си разпоредби относно асистираното самоубийство, сега трябва да се
бори с друг нов бизнес модел на самостоятелно избрана смърт.
В момента в кантона Шафхаузен се водят разгорещени дебати относно правното съответствие на
спорната капсула за самоубийство "Sarco-Pod".
Капсулата Sarco - напълно автоматизирана газова капсула с форма на ковчег, изработена с помощта на 3D принтер - е проектирана
така, че да дава възможност за самоопределяне на смъртта.
След като участвате в онлайн проучване, за да определите свободната си воля, получавате код за
достъп и можете да се качите в капсулата за убиване.
Вътре ще намерите лост, който просто завъртете. След около 30 секунди ще загубите съзнание.
На 23 септември 2024 г. в гора в кантона Шафхаузен е извършено първото фатално използване на капсулата.
В резултат на това 64-годишна американка умира. Жената умишлено е пътувала до Швейцария с тази цел.
Филип Ничке, изобретател на капсулата и президент на компанията "Exit International", наблюдава смъртта
на жената чрез видеопредаване на живо от Нидерландия.
След това полицията в Шафхаузен арестува всички присъстващи на мястото на инцидента - за
подстрекателство и подпомагане на самоубийство.
Ницке също е арестуван, а компютрите му и прототипът на Sarco са конфискувани.
Ницке е задържан под стража до 8 октомври 2024 г. В списъка на чакащите да умрат в капсулата все още са 371 души.
Властите все още се нуждаят от повече разяснения. Едно е сигурно: политиците се стремят да
конкретизират правната рамка за смъртните случаи в Сарко.
Дискусията е в разгара си и можете да чуете различни, понякога много трогателни причини и истории от
всички страни в полза на използването на капсулата.
"Самоопределение" е много популярна дума тук.
Но нека се вслушаме в примера на канадската програма Maid : Тя вече не е "само" за евтаназия за възрастни.
Дори на децата без минимална възрастова граница е позволено да използват "самостоятелно
избран", "самоопределен" край на живота си.
Бебетата трябва да бъдат абортирани с "постнатално убийство". И кой морален авторитет решава къде е границата?
Ако швейцарските политици не са в състояние да сложат край на неща като опростеното самоубийство, остава само да
наблюдаваме как язовирната стена се скъсва и ние тук, в нашата европейска съседка, отново законно принасяме в жертва деца.
Но чуйте следващото предаване, за да разберете докъде Канада вече е водеща.
[Беден ли сте, в депресия ли сте, с увреждания ли сте или по някакъв друг начин сте социално
неприемлив? Тогава изберете красива смърт вместо това!
[Всеки, който чуе подобно твърдение, си мисли, че е чул нещо погрешно!
Това или нещо подобно обаче скоро може да се превърне в лозунг на програмата за евтаназия на
канадското правителство - "Медицинска помощ при умиране".
В канадската индустрия за евтаназия са разширени плановете за целенасочено асистирано самоубийство.
Това държавно санкционирано и организирано самоубийство, съществуващо от няколко години, придобива все по-изтънчени форми.
Не може да се отрече, че тук има известна прилика с научнофантастичния филм "Сойлент грийн", в
който хората са щастливи да умрат за общото благо, вместо да бъдат неудобен баласт.
Канада е решила да определи самоубийството чрез смъртоносна инжекция като здравна помощ.
Не само че има призиви тази възможност да бъде предоставена на деца на 12-годишна възраст. Сега двама философи
от университета в Торонто дори твърдят, че евтаназията на бедните трябва да бъде социално приемлива.
[Кайла Вибе, докторант по философия, и биоетикът Ейми Мълин, професор по философия, пишат в Journal of Medical Ethics:
"Неприемливо е хората, които вече страдат от несправедливи социални условия, да
бъдат принуждавани да чакат те да се подобрят.
Препоръчаното решение следва да се признае като подход за ограничаване на щетите и да се разглежда като "по-малкото
зло" между два повече или по-малко идеални варианта."
На достъпен език двете дами казват, че има само две възможности: мизерен живот без надежда за
помощ или подобрение или "красиво самоубийство".
Въпреки че Wiebe и Mullin описват това като "най-лошия сценарий", строгото заключение е, че такива хора в неравностойно положение
имат право да вземат самостоятелни решения за живота си.
Според нея всеки трябва да има правото да реши дали животът му си струва и това решение трябва да бъде уважавано.
Въпреки че според нея това решение е трагично, то все пак е най-добрият "подход за ограничаване на щетите".
Това неминуемо повдига въпроса за кого подобни нехуманни решения са най-вредни.
За да подкрепят твърдението си, че самоубийството е "етично приемливо", двете дами използват ужасяващи истории
на канадски граждани, които са принудени да прибягнат до евтаназия поради липса на социална помощ.
Като се има предвид бързото развитие на режима за асистирано самоубийство в Канада и решимостта на правителството
на Трюдо да го разшири още повече, предложения като това трябва да се разглеждат със смъртна сериозност.
Вместо политическото ръководство да направи всичко възможно, за да поправи ситуацията и да направи живота на тези хора
по-приемлив на всяка цена, "самоубийството" не само се предпочита, но и се предлага като най-приемливото решение.
[Който поставя смъртта пред живота на гражданите на своя народ, извършва престъпление.
И всеки, който не се бори да защити живота на своите съграждани на всяка цена и не помага да го направи по-пригоден за живот,
не бива да се нарича или да действа като представител на народа.