Novi izum za samoubistvo pomoću Sarco kapsule ruši barijeru zaštite života.
Kanadski program eutanazije sada prati ono čega su se kritičari dugo bojali: nagli porast "smrti na zahtjev".
Švicarska, dugo poznata po svojim liberalnim propisima o pomoći pri samoubistvu, sada se mora suočiti s još
jednim novim poslovnim modelom za samostalno odabranu smrt.
Trenutno se u kantonu Šafhausen vodi žestoka rasprava o zakonitosti kontroverzne samoubilačke kapsule "Sarco Pod".
Sarco kapsula, potpuno automatska gasna kapsula u obliku lijesa proizvedena 3D printerom, dizajnirana
je da ljudima omogući da odaberu kako će umrijeti.
Nakon što učestvujete u online anketi za utvrđivanje slobodne volje, dobijate kod za
pristup i možete ući u kapsulu za ubijanje.
Unutra se nalazi poluga koju jednostavno prebacite. Nakon otprilike 30 sekundi nastupa nesvjestica.
Dana 23. septembra 2024. kapsula je prvi put upotrijebljena u fatalnom incidentu u šumi u kantonu Šafhauzen.
64-godišnja Amerikanka je u tom procesu preminula. Žena je putovala u Švicarsku upravo u tu svrhu.
Philip Nitschke, izumitelj kapsule i predsjednik kompanije "Exit International", pratio je smrt
žene putem video prijenosa uživo iz Nizozemske.
Policija Schaffhausena je potom uhapsila sve prisutne na mjestu događaja pod optužbom za poticanje i pomaganje pri samoubistvu.
Nitschke je također uhapšen, a njegovi računari i prototip Sarca su zaplijenjeni.
Od 8. oktobra 2024. Nitschke je i dalje u pritvoru. Još 371 osoba je na listi čekanja za smrt u kapsuli.
Vlasti i dalje trebaju dodatna pojašnjenja. Jedno je sigurno: političari nastoje
precizirati pravni okvir za slučajeve smrti Sarca.
Rasprava je u punom jeku, i čujete različite, ponekad vrlo dirljive razloge i priče sa svih strana za korištenje kapsule.
"Samoodređenje" je ovdje velika parola.
Ali pogledajmo primjer kanadskog programa MAID : više se ne radi "samo" o eutanaziji za odrasle.
Čak i djeca bez donje dobne granice smiju iskoristiti "samoodabrani", "samoodređeni" kraj svog života.
Novorođenčad treba pobijiti putem "postnatalnog ubijanja". I koja moralna vlast odlučuje gdje se povlači granica?
Ako švicarski političari ne budu u stanju stati na kraj stvarima poput olakšanog samoubistva, sve što preostaje jeste
da gledamo kako brana puca i kako ovdje, u našem evropskom susjedstvu, ponovo legalno žrtvujemo djecu.
Ali poslušajte sljedeći program da saznate koliko daleko je Kanada već stigla kao pionir.
Jeste li siromašni, depresivni, invalidi ili na drugi način društveno neprihvatljivi?
Zašto onda ne biste izabrali ugodnu smrt?
Svako ko čuje takvu izjavu pomislio bi da je pogrešno čuo!
Međutim, ovo ili nešto slično uskoro bi moglo postati slogan kanadskog programa eutanazije – Medicinska pomoć pri umiranju.
Planovi za pružanje ciljane pomoći pri samoubistvu su prošireni u kanadskoj industriji eutanazije.
Ovaj od strane države odobreni i organizirani samoubistvo, koje već nekoliko godina traje, poprima sve apstraktnije oblike.
Ne može se poreći da ovdje postoje određene sličnosti sa naučnofantastičnim filmom Soylent Green, u kojem su ljudi spremni
umrijeti za opće dobro društva umjesto da budu neugodan teret.
Kanada je odlučila definirati samoubistvo smrtonosnom injekcijom kao zdravstvenu uslugu.
Ne samo da postoji zahtjev da se ova opcija omogući dvanaestogodišnjacima, nego se dvojica filozofa sa
Univerziteta u Torontu sada čak zalažu za to da bi eutanazija za siromašne trebala biti društveno prihvaćena.
Kayla Wiebe, doktorandica filozofije, i bioetičarka Amy Mullin, profesorica filozofije,
pišu u časopisu Journal of Medical Ethics:
"Nepodnošljivo je da ljudi koji već pate od nepravednih društvenih uslova budu prisiljeni da čekaju da se ti uslovi poboljšaju."
Preporučeno rješenje treba biti prepoznato kao pristup ograničavanju štete i smatrano "manjim
zlom" između dvije više-manje idealne opcije.
Jednostavno rečeno, dvije žene kažu da postoje samo dvije opcije: jadni život bez nade u
pomoć ili poboljšanje, ili "lijepi samoubistvo".
Ono što Wiebe i Mullin opisuju kao "najgori scenarij" sve se svodi na činjenicu da bi takvi ugroženi ljudi
imali pravo sami odlučiti kako će živjeti svoje živote.
Po njihovom mišljenju, svako bi trebao imati pravo odlučiti da li je njegov život vrijedan
življenja, i ta odluka bi trebala biti poštovana.
Iako je ovo rješenje tragično, prema njihovoj izjavi, to bi i dalje bio najbolji "pristup ograničavanju štete".
Ovo neizbježno postavlja pitanje ko najviše profitira od takvih nehumanih rješenja u pogledu ograničavanja štete.
Da bi opravdale svoj "etički prihvatljiv" samoubistvo, dvije žene koriste zastrašujuće priče kanadskih
građana koji su zbog nedostatka socijalne pomoći primorani pribjeći pomoći pri samoubistvu.
S obzirom na brz razvoj kanadskih propisa o samoubistvu i odlučnost Trudeauove vlade da ih dodatno proširi,
prijedlozi poput ovih trebaju se shvatiti smrtonosno ozbiljno.
Umjesto da politički lideri učine sve što je u njihovoj moći da poprave situaciju i učine živote takvih patnika
podnošljivijim po svaku cijenu, "samoubistvo" ovdje se ne samo potiče, već se predlaže kao najprihvatljivije rješenje.
Svako ko građanima svoje nacije čini smrt privlačnijom od života čini zločin.
Svako ko se ne bori da po svaku cijenu zaštiti živote svojih bližnjih i pomogne da im život bude podnošljiviji, ne bi
se trebao nazivati predstavnikom naroda niti tako djelovati.