Sarco-kapselin avulla tehty uusi keksintö itsemurhaa varten murtaa padon elämän suojelemiseksi.
Kanadan eutanasiaohjelmaa seuraa nyt se, mitä kriitikot ovat pitkään pelänneet: "Kuolema tilauksesta" lisääntyy nopeasti.
Sveitsi, joka on jo pitkään ollut tunnettu avustettua itsemurhaa koskevista liberaaleista säännöksistään,
joutuu nyt kamppailemaan toisen uuden liiketoimintamallin, itse valitun kuoleman, kanssa.
Kiistellyn "Sarco-Pod"-itsemurhakapselin lainmukaisuudesta käydään parhaillaan kiivasta keskustelua Schaffhausenin kantonissa.
Sarco-kapseli, arkun muotoinen, täysin automatisoitu kaasukapseli, joka on valmistettu 3D-tulostimella, on
suunniteltu mahdollistamaan itsemääräämiskykyinen kuolema.
Kun olet osallistunut verkkokyselyyn, jossa määritetään vapaa tahto, saat koodin, jolla
pääset sisään ja voit kiivetä tappokapseliin.
Sisältä löydät vivun, jota voit yksinkertaisesti kääntää. Noin 30 sekunnin kuluttua menetät tajuntasi.
Kapselin ensimmäinen kuolemaan johtanut käyttö tapahtui 23. syyskuuta 2024 metsässä Schaffhausenin kantonissa.
Sen seurauksena 64-vuotias amerikkalaisnainen kuoli. Nainen oli matkustanut Sveitsiin tarkoituksella.
Kapselin keksijä ja Exit International -yrityksen johtaja Philip Nitschke seurasi naisen kuolemaa
suoran videolähetyksen välityksellä Alankomaista.
Tämän jälkeen Schaffhausenin poliisi pidätti kaikki paikalla olleet henkilöt - kiihottamisesta ja avunannosta itsemurhaan.
Myös Nitschke pidätettiin, ja hänen tietokoneensa ja Sarco-prototyyppi takavarikoitiin.
Nitschke on vangittuna 8. lokakuuta 2024 asti. Kapselissa on vielä 371 muuta ihmistä odottamassa kuolemaa.
Viranomaiset tarvitsevat vielä lisäselvityksiä. Yksi asia on varma: poliitikot pyrkivät
konkretisoimaan sarko-kuolemia koskevan oikeudellisen kehyksen.
Keskustelu on täydessä vauhdissa, ja kapselin käytön puolesta on esitetty erilaisia, toisinaan hyvin
koskettavia perusteluja ja tarinoita kaikilta osapuolilta.
"Itsemääräämisoikeus" on suuri muotisana täällä.
Mutta kuunnellaanpa esimerkkiä Kanadan Maid-ohjelmasta : Kyse ei ole enää "vain" aikuisten eutanasiasta.
Jopa lapsilla, joilla ei ole alaikärajaa, on oikeus käyttää "itse valitsemaansa", "itsemääräämäänsä" loppua elämälleen.
Vauvat on abortoitava "synnytyksen jälkeisellä tappamisella". Ja mikä moraalinen auktoriteetti päättää, mihin raja vedetään?
Jos sveitsiläiset poliitikot eivät kykene lopettamaan yksinkertaistetun itsemurhan kaltaisia asioita, jää
jäljelle vain se, että pato murtuu ja me täällä eurooppalaisessa naapurustossamme uhraamme taas laillisesti lapsia.
Kuuntele kuitenkin seuraava ohjelma, niin saat tietää, kuinka pitkälle Kanada on jo nyt edelläkävijä.
[Oletko köyhä, masentunut, vammainen tai muuten sosiaalisesti kelvoton? Valitse sen sijaan kaunis kuolema!
[Jokainen, joka kuulee tuollaisen lausunnon, luulee kuulleensa väärin!
Tämä tai jotain vastaavaa saattaa kuitenkin pian olla Kanadan hallituksen
eutanasiaohjelman - Medical Assistance in Dying - iskulause.
Kanadan eutanasia-alan suunnitelmia on laajennettu siten, että ne mahdollistaisivat kohdennetun avustetun itsemurhan.
Tämä valtion hyväksymä ja organisoitu itsemurha, joka on ollut olemassa jo useita vuosia,
on saamassa yhä vaikeaselkoisempia muotoja.
Ei voi kieltää, etteikö tässä olisi tiettyä yhtäläisyyttä tieteiselokuvaan "Soylent Green", jossa
ihmiset kuolevat mielellään yhteisen hyvän puolesta sen sijaan, että olisivat hankalaa painolastia.
Kanada on päättänyt määritellä tappavan ruiskeen avulla tehtävän itsemurhan terveydenhuolloksi.
Tämän vaihtoehdon tarjoamista jo 12-vuotiaille lapsille on vaadittu. Nyt kaksi filosofia Toronton
yliopistosta väittää jopa, että köyhien eutanasian pitäisi olla yhteiskunnallisesti hyväksyttävää.
[Kayla Wiebe, filosofian tohtorikoulutettava, ja bioetiikan professori Amy Mullin
kirjoittavat Journal of Medical Ethics -lehdessä:
"Ei ole hyväksyttävää, että ihmiset, jotka jo kärsivät epäoikeudenmukaisista sosiaalisista
oloista, joutuvat odottamaan näiden olojen paranemista.
Suositeltu ratkaisu olisi tunnustettava vahingon rajoittamiseksi ja nähtävä "pienempänä pahana" kahden
enemmän tai vähemmän ihanteellisen vaihtoehdon välillä."
Selkokielellä nämä kaksi naista sanovat, että on vain kaksi vaihtoehtoa: kurja elämä ilman toivoa
avusta tai parannuksesta tai "kaunis itsemurha".
Vaikka Wiebe ja Mullin kuvailevat tätä "pahimmaksi skenaarioksi", se tarkoittaa tiukasti sitä, että
tällaisilla epäedullisessa asemassa olevilla ihmisillä on oikeus päättää itse omasta elämästään.
Hänen mielestään jokaisella pitäisi olla oikeus päättää, onko hänen elämänsä elämisen
arvoinen, ja tätä päätöstä pitäisi kunnioittaa.
Vaikka hän sanoi tämän ratkaisun olevan traaginen, se olisi silti paras "lähestymistapa vahinkojen rajoittamiseen".
Tämä herättää väistämättä kysymyksen siitä, kenelle tällaiset epäinhimilliset ratkaisut ovat kaikkein haitallisimpia.
Vahvistaakseen väitettään, jonka mukaan itsemurha on "eettisesti hyväksyttävä", naiset käyttävät pelottavia
tarinoita Kanadan kansalaisista, jotka joutuvat turvautumaan eutanasiaan sosiaalituen puutteen vuoksi.
Kun otetaan huomioon Kanadan avustetun itsemurhan järjestelmän nopea kehitys ja Trudeaun hallituksen
päättäväisyys laajentaa sitä edelleen, tämänkaltaisiin ehdotuksiin olisi suhtauduttava kuolemanvakavasti.
Sen sijaan, että poliittinen johto tekisi kaikkensa tilanteen korjaamiseksi ja näiden kärsivien elämän muuttamiseksi
elettävämmäksi hinnalla millä hyvänsä, "itsemurhaa" ei vain suosita, vaan sitä
ehdotetaan kaikkein hyväksyttävimmäksi ratkaisuksi.
[Se, joka asettaa kansansa kansalaisten kuoleman elämän edelle, syyllistyy rikokseen.
Ja jokainen, joka ei taistele suojellakseen kanssaihmistensä elämää hinnalla millä hyvänsä ja auttaakseen
tekemään siitä elinkelpoisempaa, ei saisi kutsua itseään kansan edustajaksi eikä toimia sellaisena.