Novi izum za samoubojstvo kroz kapsulu-Sarco ruši branu koja štiti život.
Nakon Kanadskog programa eutanazije sada preti ono čega su se kritičari već dugo bojali: brz porast jedne "smrti na zahtjev".
Švicarska, dugo poznata po svojim liberalnim propisima o potpomognutom samoubojstvu, sada se mora uhvatiti ukoštac sa
još jednim novim poslovnim modelom smrti po vlastitom izboru.
Trenutno se u kantonu Schaffhausen vodi žestoka rasprava o legalnosti kontroverzne samoubilačke kapsule "Sarco-Pod".
Kapsula-Sarco, potpuno automatizirana plinska kapsula u obliku lijesa izrađena sa 3D printerom,
namijenjena je omogućavanju samoodređene smrti.
Nakon sudjelovanja u jednoj online anketi za utvrđivanje svoje slobodne volje, dobit ćete kod
za pristup i možete ući u kapsulu za ubijanje.
Unutra ćete pronaći polugu koju jednostavno povučete. Nakon otprilike 30 sekundi dolazi do nesvjestice.
23. rujna 2024. kapsula je prvi put upotrebita za smrtonosno korištenje u šumi u kantonu Schaffhausen.
Pri tome je umrla jedna 64-godišnja Amerikanka. Žena je u tu svrhu namjerno otputovala u Švicarsku.
Philip Nitschke, izumitelj kapsule i predsjednik tvrtke Exit International, gledao je smrt
žene putem video prijenosa uživo iz Nizozemske.
Policija u Schaffhausenu je tada uhitila sve osobe prisutne na mjestu događaja - zbog poticanja i pomaganja u samoubojstvu.
Nitschke je također uhićen, a njegova računala i prototip-Sarco su zaplijenjeni.
Nitschke ostaje u pritvoru do 8. listopada 2024. godine. Još 371 osoba stoje još uvijek na listi čekanja za smrt u kapsuli.
Vlastima trebaju još više dodatnih pojašnjenja. Jedno je sigurno: političari pokušavaju
precizirati pravni okvir za smrt od Sarca.
Rasprava je u punom jeku, a sa svih strana čuju se različiti, ponekad vrlo dirljivi razlozi i priče za korištenje kapsule.
“Samoodređenje” je ovdje velika udarna riječ.
Ali poslušajmo primjer kanadskog MAID programa : ne radi se više "samo" o eutanaziji za odrasle.
Čak i djeci bez minimalnog dobnog ograničenja dopušteno je okončati život "na način koji
su sami odabrali" i "koji su sami odredili".
Dojenčad treba pobaciti "poslije rađanja ubijanjem". A koji to moralni autoritet odlučuje gdje će biti povučena crta?
Ako švicarska politika ne može stati na kraj stvarima poput pojednostavljenog samoubojstva, moći ćemo još samo
gledati kako se brana lomi i kako ponovno legalno žrtvujemo djecu ovdje u našem europskom susjedstvu.
Ali poslušajte u sljedećoj emisiji koliko je daleko Kanada već kao pionir napredovala.
Jeste li siromašni, depresivni, hendikepirani ili na drugi način društveno
neprihvatljivi? Onda odaberite radije jednu lijepu smrt!
Svatko tko čuje takvu izjavu pomislit će da je krivo čuo!
No, ovo ili nešto slično uskoro bi mogao biti slogan programa eutanazije kanadske vlade – Medicinska pomoć u umiranju.
Kanadska industrija eutanazije proširila je planove kako bi ciljano pomogla samoubojstvu.
Ovo državno odobreno i organizirano samoubojstvo, koje traje već nekoliko godina, poprima sve apsurdnije oblike.
Ne može se poreći da ovdje postoji određena sličnost sa znanstvenofantastičnim filmom "Soylent Green", u kojem su ljudi
sretni što umiru za opće dobro društva, a ne kao neugodan teret.
Kanada je odlučila samoubojstvo smrtonosnom injekcijom definirati kao zdravstvenu skrb.
Ne samo da postoji zahtjev da se ova prilika učini dostupnom dvanaestogodišnjacima. Sada dva filozofa sa
Sveučilišta u Torontu čak tvrde da bi eutanazija siromašnih trebala biti društveno prihvaćena.
Kayla Wiebe, doktorandica filozofije, i bioetičarka Amy Mullin, profesorica filozofije, pišu u Journal of Medical Ethics:
“Neprihvatljivo je da su ljudi koji već pate od nepravednih društvenih uvjeta prisiljeni čekati da se ti uvjeti poboljšaju.
Preporučeno rješenje treba prepoznati kao pristup ublažavanju i promatrati ga kao 'manje
zlo' između dvije više ili manje idealne opcije.”
Običnim jezikom dvije dame poručuju da postoje samo dvije mogućnosti: bijedan život bez nade u pomoć
ili poboljšanje ili dakle jedno “lijepo samoubojstvo”.
Iako Wiebe i Mullin opisuju "najgori mogući scenarij", to ipak striktno vodi tome da ljudi u nepovoljnom
položaju imaju pravo sami odlučivati ​​o svojim životima.
Po njihovom mišljenju, svatko treba imati pravo odlučiti je li njegov život vrijedan življenja i tu odluku treba poštovati.
Iako kažu da je ovo rješenje tragično, to bi ipak bio najbolji "pristup ograničavanju štete".
Pitanje koje se ovdje neminovno nameće jest kome takva nehumana rješenja najviše štete.
Kako bi poduprle svoju tvrdnju da je samoubojstvo "etički prihvatljivo", dvije žene koriste se zastrašujućim
pričama kanadskih državljana koji moraju pribjeći potpomognutom samoubojstvu zbog nedostatka socijalne pomoći.
Sa obzirom na brzu evoluciju kanadskog samoubilačkog režima i odlučnost Trudeauove vlade da ga dalje proširi,
prijedlozima poput ovog treba pristupiti krajnje ozbiljno.
Umjesto da političko vodstvo poduzima sve što je u njegovoj moći da popravi situaciju i pod svaku cijenu živote takvih
oboljelih učini vrijednijima življenja, “samoubojstvo” se ne samo potiče nego se predlaže kao najprihvatljivije rješenje.
Zločin čini onaj tko građanima svoje nacije smrt čini bližom od samog života.
A onaj tko se pod svaku cijenu ne bori za zaštitu života svojih bližnjih i pomaže da oni budu vrijedniji življenja, ne
može se nazivati ​​predstavnikom naroda niti se tako ponašati.