Naujasis savižudybės išradimas per "Sarco" kapsulę pralaužia užtvanką, saugančią gyvybę.
Kanados eutanazijos programą dabar lydi tai, ko kritikai jau seniai baiminosi: Mirtis pagal pareikalavimą".
Šveicarija, kuri jau seniai garsėja liberaliomis pagalbinių savižudybių taisyklėmis, dabar susiduria su dar vienu
nauju verslo modeliu - savarankiškai pasirinkta mirtimi.
Šiuo metu Šafhauzeno kantone vyksta karštos diskusijos dėl prieštaringai vertinamos
savižudybės kapsulės "Sarco-Pod" teisinės atitikties.
3D spausdintuvu pagaminta karsto formos visiškai automatizuota dujų kapsulė "Sarco" yra skirta
tam, kad būtų galima pačiam nuspręsti, ar mirti.
Sudalyvavę internetinėje apklausoje, kurioje nustatoma jūsų laisva valia, gausite
prieigos kodą ir galėsite įlipti į žudymo kapsulę.
Viduje rasite svirtį, kurią paprasčiausiai pasukite. Maždaug po 30 sekundžių prarasite sąmonę.
2024 m. rugsėjo 23 d. Šafhauzeno kantono miške įvyko pirmasis mirtinas kapsulės panaudojimas.
Dėl to mirė 64 metų amerikietė. Moteris sąmoningai keliavo į Šveicariją šiuo tikslu.
Kapsulės išradėjas ir bendrovės "Exit International" prezidentas Filipas Nyčkė (Philip Nitschke) stebėjo moters
mirtį per tiesioginę vaizdo transliaciją iš Nyderlandų.
Tada Šafhauzeno policija suėmė visus įvykio vietoje buvusius asmenis už kurstymą ir padėjimą nusižudyti.
Nitschke taip pat buvo suimtas, o jo kompiuteriai ir "Sarco" prototipas konfiskuoti.
Nitschke suimtas iki 2024 m. spalio 8 d. Dar 371 žmogus yra įtrauktas į laukiančiųjų mirti kapsulėje sąrašą.
Valdžios institucijoms vis dar reikia daugiau paaiškinimų. Viena aišku: politikai stengiasi
sukonkretinti teisinę sistemą, susijusią su Sarco mirtimi.
Diskusijos vyksta pilnu tempu, ir iš visų pusių galima išgirsti įvairių, kartais labai jaudinančių
priežasčių ir istorijų, kodėl reikia naudoti kapsulę.
"Apsisprendimo teisė" čia yra labai populiarus žodis.
Tačiau įsiklausykime į Kanados Maid programos pavyzdį: Tai nebėra "tik" eutanazija suaugusiesiems.
Net vaikams, kuriems nenustatyta minimali amžiaus riba, leidžiama pasinaudoti "paties
pasirinkta", "paties apsispręsta" gyvenimo pabaiga.
Kūdikiai turi būti abortuojami taikant "postnatalinį žudymą". Ir koks moralinis autoritetas nusprendžia, kur yra riba?
Jei Šveicarijos politikai nesugeba užkirsti kelio tokiems dalykams kaip supaprastinta savižudybė, belieka
tik stebėti, kaip griūva užtvanka ir mes čia, savo Europos kaimynystėje, vėl teisėtai aukojame vaikus.
Tačiau pasiklausykite šios laidos ir sužinokite, kiek toli Kanada jau pirmauja.
[Ar esate neturtingas, sergate depresija, esate neįgalus ar kitaip socialiai
nepriimtinas? Tuomet verčiau pasirinkite gražią mirtį!
[Kiekvienas, kuris išgirsta tokį teiginį, mano, kad išgirdo netiesą!
Tačiau šis ar panašus šūkis netrukus gali tapti Kanados vyriausybės eutanazijos
programos - medicininės pagalbos mirštant - šūkiu.
Kanados eutanazijos pramonėje buvo išplėsti planai teikti pagalbą nusižudant.
Ši valstybės sankcionuota ir organizuota savižudybė, egzistuojanti jau kelerius metus, įgauna vis įmantresnes formas.
Negalima paneigti, kad čia esama tam tikro panašumo į mokslinės fantastikos filmą "Soylent Green", kuriame žmonės
mielai miršta už bendrąjį gėrį, užuot buvę nepatogus balastas.
Kanada nusprendė savižudybę mirtina injekcija apibrėžti kaip sveikatos priežiūrą.
Raginama ne tik suteikti šią galimybę vaikams nuo 12 metų. Dabar du filosofai iš Toronto universiteto netgi
teigia, kad vargšų eutanazija turėtų būti socialiai priimtina.
[Filosofijos doktorantė Kayla Wiebe ir filosofijos profesorė bioetikė Amy Mullin žurnale "Journal of Medical Ethics" rašo:
"Nepriimtina, kad žmonės, kurie ir taip kenčia dėl neteisingų socialinių sąlygų, yra
priversti laukti, kol šios sąlygos pagerės.
Rekomenduojamas sprendimas turėtų būti pripažintas žalos mažinimo metodu ir vertinamas kaip "mažesnė
blogybė" tarp dviejų daugiau ar mažiau idealių variantų."
Abi moterys tiesiai šviesiai sako, kad yra tik dvi išeitys: vargingas gyvenimas be vilties
sulaukti pagalbos ar pagerėjimo arba "graži savižudybė".
Nors Wiebe ir Mullin tai apibūdina kaip "blogiausią scenarijų", griežtai teigiama, kad tokie nepalankioje padėtyje esantys
žmonės turi teisę patys priimti sprendimus dėl savo gyvenimo.
Jos nuomone, kiekvienas žmogus turi turėti teisę nuspręsti, ar verta gyventi, ir šis sprendimas turėtų būti gerbiamas.
Nors ji sakė, kad šis sprendimas yra tragiškas, vis dėlto tai būtų geriausias "žalos mažinimo būdas".
Todėl neišvengiamai kyla klausimas, kam tokie nežmoniški sprendimai daro didžiausią žalą.
Siekdamos sustiprinti savo "etiškai priimtiną" savižudybę, abi moterys pasitelkia gąsdinančias istorijas
apie Kanados piliečius, kurie dėl socialinės paramos stokos priversti griebtis eutanazijos.
Atsižvelgiant į sparčią Kanados savižudybės su pagalba režimo plėtrą ir Trudeau vyriausybės pasiryžimą jį dar labiau
išplėsti, tokie pasiūlymai turėtų būti vertinami labai rimtai.
Vietoj to, kad politinė vadovybė darytų viską, ką gali, kad bet kokia kaina ištaisytų padėtį ir padarytų tokių kenčiančiųjų
gyvenimą tinkamesnį gyventi, "savižudybė" čia ne tik palankiai vertinama, bet ir siūloma kaip priimtiniausias sprendimas.
[Nusikalsta tas, kuris savo tautos piliečiams pirmenybę teikia mirčiai, o ne gyvybei.
Ir kiekvienas, kuris nekovoja, kad bet kokia kaina apsaugotų savo bendrapiliečių gyvybes ir nepadeda jų padaryti tinkamesnių
gyventi, negali vadintis ar veikti kaip tautos atstovas.