Nový vynález na samovraždu prostredníctvom kapsuly Sarco prelomí hrádzu na ochranu života.
Po kanadskom programe eutanázie teraz nasleduje to, čoho sa kritici už dlho obávali: Rýchly
nárast počtu prípadov "smrti na požiadanie".
Švajčiarsko, ktoré je už dlho známe svojimi liberálnymi predpismi o asistovanej samovražde, sa teraz musí
vyrovnať s ďalším novým obchodným modelom samovoľnej smrti.
V kantóne Schaffhausen sa v súčasnosti vášnivo diskutuje o právnom súlade kontroverznej samovražednej kapsule "Sarco-Pod".
Kapsula Sarco, plne automatizovaná plynová kapsula v tvare rakvy vyrobená pomocou 3D tlačiarne,
je navrhnutá tak, aby umožňovala samovoľnú smrť.
Po účasti v online prieskume, ktorý určí vašu slobodnú vôľu, dostanete prístupový kód a môžete vstúpiť do vražednej kapsuly.
Vnútri nájdete páku, ktorú jednoducho otočíte. Asi po 30 sekundách stratíte vedomie.
23. septembra 2024 sa v lese v kantóne Schaffhausen uskutočnilo prvé smrteľné použitie kapsuly.
V dôsledku toho zomrela 64-ročná Američanka. Žena zámerne pricestovala do Švajčiarska za týmto účelom.
Philip Nitschke, vynálezca kapsuly a prezident spoločnosti Exit International, sledoval smrť ženy
prostredníctvom priameho videoprenosu z Holandska.
Polícia v Schaffhausene potom zatkla všetkých ľudí prítomných na mieste činu - za podnecovanie a napomáhanie k samovražde.
Nitschke bol tiež zatknutý a jeho počítače a prototyp Sarco boli zabavené.
Nitschke je vo väzbe do 8. októbra 2024. Na zozname čakateľov na smrť v kapsule je stále 371 ďalších ľudí.
Úrady potrebujú ešte viac objasnení. Jedno je isté: politici sa snažia konkretizovať právny rámec pre úmrtia na Sarco.
Diskusia je v plnom prúde a zo všetkých strán počuť rôzne, niekedy veľmi dojímavé dôvody a príbehy v prospech používania kapsuly.
"Sebaurčenie" je tu veľkým heslom.
Ale vypočujme si príklad kanadského programu Maid : Už nejde "len" o eutanáziu pre dospelých.
Dokonca aj deti bez minimálnej vekovej hranice môžu využiť "svojvoľný", "samostatne určený" koniec svojho života.
Deti sa majú potratiť prostredníctvom "postnatálneho zabíjania". A ktorá morálna autorita rozhoduje, kde je hranica?
Ak švajčiarski politici nedokážu zastaviť veci, ako je zjednodušená samovražda, ostáva nám len
sledovať, ako sa hrádza pretrhne a my tu v našom európskom susedstve opäť legálne obetujeme deti.
V nasledujúcej relácii si však môžete vypočuť, ako ďaleko je už Kanada v tomto smere.
[Ste chudobní, trpíte depresiou, ste zdravotne postihnutí alebo inak spoločensky
neprijateľní? Potom si radšej vyberte krásnu smrť!
[Každý, kto počuje takéto vyhlásenie, si myslí, že počul zle!
Tento alebo podobný slogan by sa však čoskoro mohol stať heslom kanadského vládneho
programu eutanázie - Medical Assistance in Dying.
V kanadskom odvetví eutanázie sa rozšírili plány na asistovanú samovraždu.
Táto štátom schválená a organizovaná samovražda, ktorá existuje už niekoľko rokov, nadobúda čoraz zložitejšie formy.
Nemožno poprieť, že je tu istá podobnosť so sci-fi filmom "Soylent Green", v ktorom ľudia s radosťou zomierajú pre
spoločné dobro namiesto toho, aby boli nepohodlným balastom.
Kanada sa rozhodla definovať samovraždu smrtiacou injekciou ako zdravotnú starostlivosť.
Nielenže sa ozývajú hlasy, aby táto možnosť bola dostupná už pre deti vo veku 12 rokov. Teraz dvaja filozofi z
Torontskej univerzity dokonca tvrdia, že eutanázia chudobných by mala byť spoločensky prijateľná.
[Kayla Wiebe, doktorandka filozofie, a bioetik Amy Mullin, profesorka filozofie, píšu v časopise Journal of Medical Ethics:
"Je neprijateľné, aby ľudia, ktorí už trpia nespravodlivými sociálnymi podmienkami,
museli čakať na zlepšenie týchto podmienok.
Odporúčané riešenie by sa malo považovať za prístup obmedzujúci škody a malo by sa vnímať ako "menšie
zlo" medzi dvoma viac či menej ideálnymi možnosťami."
Obe dámy hovoria jasnou rečou, že existujú len dve možnosti: úbohý život bez nádeje na
pomoc alebo zlepšenie, alebo "krásna samovražda".
Hoci Wiebe a Mullin to opisujú ako "najhorší možný scenár", striktne z toho vyplýva, že takéto
znevýhodnené osoby majú právo rozhodovať o svojom živote.
Podľa jej názoru by mal mať každý právo rozhodnúť sa, či jeho život stojí za to, a toto rozhodnutie by sa malo rešpektovať.
Hoci toto riešenie je podľa nej tragické, stále by to bol najlepší "prístup k obmedzeniu škôd".
To nevyhnutne vyvoláva otázku, pre koho sú takéto nehumánne riešenia najškodlivejšie.
Na posilnenie svojej "eticky prijateľnej" samovraždy obe dámy používajú desivé príbehy kanadských občanov, ktorí sa
museli uchýliť k eutanázii kvôli nedostatku sociálnej pomoci.
Vzhľadom na rýchly vývoj kanadského režimu asistovanej samovraždy a odhodlanie Trudeauovej vlády ďalej ho rozširovať
by sa podobné návrhy mali brať so smrteľnou vážnosťou.
Namiesto toho, aby politické vedenie urobilo všetko pre to, aby sa situácia napravila a aby sa život týchto trpiacich stal
za každú cenu prijateľnejším, "samovražda" sa tu nielen uprednostňuje, ale navrhuje ako najprijateľnejšie riešenie.
[Kto dáva prednosť smrti pred životom občanov svojho národa, pácha zločin.
A každý, kto nebojuje za ochranu životov svojich spoluobčanov za každú cenu a nepomáha k tomu, aby sa v nich
dalo lepšie žiť, by sa nemal nazývať zástupcom ľudu a ani by nemal vystupovať ako jeho zástupca.