Den nya uppfinningen för självmord genom Sarco-kapseln bryter fördämningen för att skydda livet.
[Kanadas eutanasiprogram följs nu av det som kritikerna länge har befarat: Den snabba ökningen av "död på begäran".
Schweiz, som länge har varit känt för sina liberala regler för assisterat självmord, måste nu ta
itu med en annan ny affärsmodell för självvald död.
Den kontroversiella självmordskapseln "Sarco-Pod" är föremål för en hetsig debatt i kantonen
Schaffhausen om huruvida den är förenlig med gällande rätt.
Sarco-kapseln, en kistformad, helautomatisk gaskapsel som tillverkas med hjälp av en 3D-skrivare,
är utformad för att möjliggöra en självbestämd död.
Efter att ha deltagit i en onlineundersökning för att fastställa din fria vilja får du en kod
för åtkomst och kan klättra in i dödskapseln.
Inuti hittar du en spak som du helt enkelt vrider på. Efter cirka 30 sekunder kommer du att förlora medvetandet.
Den 23 september 2024 skedde den första dödliga användningen av kapseln i en skog i kantonen Schaffhausen.
En 64-årig amerikansk kvinna avled till följd av detta. Kvinnan hade medvetet rest till Schweiz i detta syfte.
Philip Nitschke, uppfinnaren av kapseln och ordförande för företaget "Exit International", följde kvinnans
död via direktsänd videoöverföring från Nederländerna.
Polisen i Schaffhausen grep sedan alla personer som befann sig på platsen - för anstiftan och medhjälp till självmord.
Nitschke greps också och hans datorer och en Sarco-prototyp beslagtogs.
Nitschke är häktad till den 8 oktober 2024. 371 andra personer står fortfarande på väntelistan för att dö i kapseln.
Myndigheterna behöver fortfarande fler klargöranden. En sak är säker: politikerna strävar efter att
konkretisera den rättsliga ramen för sarkotiska dödsfall.
Diskussionen är i full gång och man hör olika, ibland mycket rörande, skäl och berättelser
från alla håll som talar för att använda kapseln.
"Självbestämmande" är ett stort modeord här.
Men låt oss lyssna till exemplet med Kanadas Maid-program : Det handlar inte längre "bara" om eutanasi för vuxna.
Även barn utan åldersgräns har rätt till ett "självvalt", "självbestämt" slut på sina liv.
Spädbarn ska aborteras med hjälp av "postnatal dödande". Och vilken moralisk auktoritet bestämmer var gränsen ska dras?
Om de schweiziska politikerna inte kan sätta stopp för saker som förenklade självmord återstår bara att se på
när fördämningen brister och vi här i vårt europeiska grannskap lagligen offrar barn igen.
[Men lyssna på följande program för att få reda på hur långt Kanada redan har gått i att visa vägen.
[Är du fattig, deprimerad, funktionshindrad eller på annat sätt socialt oacceptabel? Välj då en vacker död istället!
[Den som hör ett sådant uttalande tror att han har hört fel!
Detta eller något liknande kan dock snart bli sloganen för den kanadensiska regeringens
eutanasiprogram - Medical Assistance in Dying.
[Planerna har utvidgats inom den kanadensiska eutanasi-industrin till att omfatta assisterat självmord.
Detta statligt sanktionerade och organiserade självmord, som har funnits i flera år, tar sig allt mer abstrusa former.
[Det går inte att förneka att det här finns en viss likhet med science fiction-filmen "Soylent Green", där människor gärna dör
för det gemensamma bästa istället för att vara obekväm ballast.
Kanada har beslutat att definiera självmord genom dödlig injektion som hälso- och sjukvård.
[Det finns inte bara krav på att detta alternativ ska göras tillgängligt för barn så unga som 12 år. Nu argumenterar
två filosofer från University of Toronto till och med för att eutanasi av fattiga borde vara socialt acceptabelt.
[Kayla Wiebe, doktorand i filosofi, och bioetikern Amy Mullin, professor i filosofi, skriver i Journal of Medical Ethics:
["Det är oacceptabelt att människor som redan lider av orättvisa sociala förhållanden tvingas
vänta på att dessa förhållanden ska förbättras.
Den rekommenderade lösningen bör ses som en strategi för att begränsa skadorna och som ett "mindre ont"
mellan två mer eller mindre idealiska alternativ."
I klartext säger de två damerna att det bara finns två alternativ: ett eländigt liv utan hopp om
hjälp eller förbättring, eller ett "vackert självmord".
Även om Wiebe och Mullin beskriver detta som ett "värsta tänkbara scenario", är den strikta innebörden att sådana missgynnade
människor har rätt att fatta egna beslut om sina liv.
Hon anser att alla ska ha rätt att bestämma om deras liv är värt att leva, och att detta beslut ska respekteras.
Även om hon menade att denna lösning var tragisk, skulle den ändå vara den bästa "metoden för att begränsa skadorna".
Detta väcker oundvikligen frågan om för vem sådana omänskliga lösningar är mest skadliga.
För att förstärka sitt "etiskt godtagbara" självmord använder de två damerna skrämmande berättelser om kanadensiska medborgare
som måste tillgripa eutanasi på grund av brist på socialhjälp.
[Med tanke på den snabba utvecklingen av Kanadas system för assisterat självmord och Trudeau-regeringens
beslutsamhet att utvidga det ytterligare, bör förslag som detta behandlas med dödligt allvar.
[I stället för att den politiska ledningen gör allt den kan för att till varje pris förbättra situationen och göra livet
drägligare för de drabbade, förespråkas här inte bara "självmord", utan det föreslås som den mest acceptabla lösningen.
[Den som sätter döden före livet för medborgarna i sitt folk begår ett brott.
Och den som inte kämpar för att till varje pris skydda sina medmänniskors liv och bidra till att göra dem mer beboeliga
bör inte kalla sig eller agera som en representant för folket.