Kao što kaže poslovica, "Svi putevi vode u Rim", pa se može reći da:
Svi tragovi upućuju na američki neovisni think tank Council on Foreign Relations, ili skraćeno
CFR, kad je riječ o ljudima koji stoje iza NATO-a.
Činjenica neviđene koncentracije moći CFR-a i njegove globalne mreže dopušta samo jedan zaključak:
NATO se mora smatrati jednim od njegovih instrumenata za unapređenje globalnih ciljeva CFR-a,
uključujući uspostavu svjetske središnje vlade.
Navodno "osiguravanje mira" služi isključivo za legitimiranje njihova postojanja i njihovih operacija – u službi CFR-a.
Prvo, NATO potiče čitavo ratno huškanje – bilo kroz propagandu, prijetnje poput istočnog
širenja NATO-a ili stvarno naoružavanje, itd.
U Europi je mogućnost rata prisutnija nego ikad od Drugog svjetskog rata.
Drugo, NATO, zajedno sa svim ratnohuškaštvom – pa čak i ratnom histerijom – služi kao dobrodošla taktika odvraćanja
pažnje za napredovanje stvarnih ciljeva stratega CFR-a: naime, uspostavu temeljnih kamenova središnje svjetske vlade.
Dana 4. travnja 1949. – prije dobrih 75 godina – NATO je osnovan kao obrambeni savez protiv bivšeg Sovjetskog Saveza.
NATO je kratica za "Organizaciju Sjevernoatlantskog ugovora", također poznatu na njemačkom kao
"Atlantski savez" ili "Sjevernoatlantski ugovor".
NATO sada se sastoji od 32 države članice iz Europe i Sjeverne Amerike.
Najvažniji princip saveza je takozvana klauzula o uzajamnoj pomoći u članku 5. Ugovora o NATO-u:
Stranke se slažu da će se oružani napad na jednu ili više njih u Europi ili Sjevernoj Americi smatrati napadom na sve njih.
Članak 5. Ugovora o NATO-u navodi da ako bude napadnut jedan član NATO-a, napadnuta je cijela NATO alijansa.
Vijeće NATO-a proglašava slučaj aktivacije saveza, koji je dosad bio aktiviran samo jednom:
nakon terorističkih napada u SAD-u 11. rujna 2001.
U široj javnosti – kako se može pročitati na internetskoj stranici njemačke savezne vlade – NATO se
hvali kao "najuspješniji sigurnosni savez na svijetu".
Osigurala je sigurnost Europe 75 godina.
Dvije godine i tri mjeseca nakon ruske invazije na Ukrajinu, 67 % njemačkog stanovništva trenutno smatra da su mir i sigurnost
u Europi vrlo ozbiljno ili ozbiljno ugroženi, prema telefonskoj anketi koju je proveo ARD-DeutschlandTrend 4. travnja 2024.
82% ljudi smatra da je NATO važan za osiguranje mira u Europi.
Prema studiji "Sigurnost 2024", 52% švicarskog stanovništva podržava bliže veze s
NATO-om, dok 30% podržava pristupanje NATO-u.
Pitanje u kojoj mjeri NATO osigurava mir u Europi dijeli mišljenja i više nego ikad zaokuplja stanovništvo.
Ovaj dokumentarac istražuje upravo to pitanje i pruža uvid iza kulisa NATO-a.
1. Je li NATO osigurao mir u prošlosti? – Najvažnije operacije NATO-a
Neke od najvažnijih operacija NATO-a sada će biti detaljnije razmotrene u nastavku.
Ovo su službene operacije pod vodstvom NATO-a, a ne operacije koje zemlje NATO-a provode samostalno.
Sve njihove vojne operacije odvijale su se u razdoblju nakon Hladnog rata, tj. nakon 1991. godine.
Prva od tih operacija odvijala se u Bosni od srpnja 1992. nadalje u obliku pomorskih blokada,
zona zabrane letenja i takozvanih mirovnih snaga.
Operacija Deliberate Force u Bosni i Hercegovini od 30. kolovoza do 20. rujna 1995.
Godine 1994. i 1995. granate su pogodile tržnicu Markale u Sarajevu.
U tom procesu poginulo je oko 100 civila.
Hrvačko topništvo odmah je okrivilo Srbe.
Odbijena je komisija za istragu kako bi se utvrdila odgovornost za ovo.
Ovo je ovlastilo NATO da baci 1.026 bombi na 338 ciljeva diljem dijela Bosne pod srpskom kontrolom.
U dva i pol tjedna mlazni zrakoplovi iz osam zemalja partnerica NATO-a izveli su ukupno 3.515 misija.
Zračni napadi rezultirali su s otprilike 27 smrtno stradalih civila i jednakim brojem smrtno stradalih vojnika.
Situacija u Bosni još nije riješena na način koji je doveo do istinskog mira.
Operacija Saveznih snaga u bivšoj Saveznoj Republici Jugoslaviji od 24. ožujka do 10. lipnja 1999.
Operacija Allied Force bila je kodno ime za vojnu operaciju NATO-a protiv Savezne Republike Jugoslavije.
Približno 200 raspoređenih borbenih zrakoplova ispalilo je 28.018 eksplozivnih sredstava – uključujući
kasetne bombe – i 10–15 tona streljiva obloženog uranom.
Nije bilo ni mandata UN-a ni slučaja kolektivne obrane.
NATO je opravdao zračne udare pozivajući se na navodnu "humanitarnu katastrofu".
Međutim, prema nekoliko izvještaja, uključujući one iz OESS-a , nije bilo humanitarne
katastrofe niti etničkog čišćenja prije početka rata.
Međutim, nakon što je rat počeo, bilo je: 10.000 mrtvih vojnika i policajaca;
489-528 smrtnih slučajeva među civilima prema Human Rights Watchu;
1.200–2.500 civila ubijeno prema jugoslavenskim procjenama;
razarajući dugoročni učinci poput spontanih pobačaja i teških bolesti uzrokovanih uranijskim streljivom.
Prema procjenama, 125.000 ljudi umrlo je od dugoročnih posljedica.
Stopa smrtnosti u Jugoslaviji i Srbiji porasla je za 2,5 posto na godišnjoj razini.
I uništena je infrastruktura: 110 bolnica, 480 škola, 19 željezničkih kolodvora, 60 mostova i industrijskih pogona.
Operacija Trajna sloboda (OEF) u Afganistanu, na Filipinima, u Gruziji, Kirgistanu, Rogu Afrike, Somaliji
i Sahari od 7. listopada 2001. do 28. prosinca 2014.
Kao odgovor na napade 11. rujna 2001., vlada SAD-a proglasila je takozvani rat protiv međunarodnog terorizma.
Vijeće NATO-a potom je odlučilo smatrati te napade napadom na Sjedinjene Američke Države prema članku 5.,
klauzuli o uzajamnoj obrani Sjevernoatlantskog ugovora.
Jedna od mjera poduzetih u sklopu ovog rata protiv terorizma bila je Operacija Trajna sloboda.
Oko 70 zemalja sudjelovalo je u operaciji koju je vodio Američki središnji zapovjedništvo.
Operacija je završila 28. prosinca 2014.
Zamijenila ju je NATO-ova misija Odlučna potpora, koja je trajala do 11. rujna 2021.
To više nije bila borbeni zadatak, nego savjetodavna i logistička potpora afganistanskoj vladi.
NATO je u Afganistanu ostavio sve osim mira i sigurnosti.
U kratkom roku talibani su preuzeli kontrolu nad velikim dijelovima cijele zemlje.
Prema Welthungerhilfeu, humanitarna situacija je "katastrofalna".
Mnogi promatrači smatraju međunarodnu misiju u Afganistanu neuspjehom.
Procjenjuje se da su NATO i njegovi saveznici ostavili za sobom 240.000 mrtvih.
43.000 civila poginulo samo do 2012. godine.
Više od 3.500 vojnika NATO-a izgubilo je živote, uključujući 59 pripadnika njemačkih oružanih snaga.
Međunarodna vojna intervencija u Libiji od 19. ožujka do 31. listopada 2011.
17. ožujka 2011. Rezolucija UN-a 1973. ovlastila je države članice UN-a da uspostave "zračnu zonu zabrane letenja
iznad Libije" kako bi navodno zaštitile civilno stanovništvo i podržale pobunjenike protiv vladinih snaga.
31. ožujka 2011. NATO je preuzeo zapovjedništvo nad cijelom vojnom operacijom za provedbu Rezolucije Vijeća sigurnosti UN-a 1973.
Sa 260 borbenih zrakoplova NATO je izveo ukupno 7.587 zračnih udara.
Rezultat je bio 50.000 civila poginulih i 50.000 civila ranjenih.
Gospodarska infrastruktura je u velikoj mjeri uništena, a objekti velikog vodoopskrbnog sustava su bombardirani.
Svojom intervencijom u Libiji NATO nije učinio ništa osim što je osigurao mir.
Od pada državnog poglavara Muamara al-Gaddafija 2011. godine, Libija je potresena nasilnim sukobima.
Politička nestabilnost, kolaps javnog poretka i gospodarstva i dalje oblikuju svakodnevni
život ljudi u ovoj sjevernoafričkoj zemlji.
Osim toga, milijuni izbjeglica stigli su u Europu preko Libije.
Prije navodne "humanitarne" krize u Libiji, zemlja pod vlašću Muamara al-Gaddafija imala je jedan od najviših prihoda po
stanovniku i najveća socijalna postignuća u cijeloj Africi.
Tvrdnja da je Gaddafi ubio 6.000 ljudi pokazala se lažnom.
Nakon Gaddafijevog pada, humanitarna katastrofa tek je počela!
Daljnji ratovi koje su vodile i u kojima su sudjelovale zemlje NATO-a
Operacije koje je vodio NATO prouzročile su neizrecivu patnju sa stotinama tisuća žrtava i razornim dugoročnim posljedicama!
Osim toga, bilo je i drugih ratova u kojima su sudjelovale zemlje NATO-a, kao što su: Vijetnamski rat 1965.–1975.,
tijekom kojeg je američka vojska u velikoj mjeri koristila izrazito toksični herbicid 'Agent Orange'.
To je uzrokovalo ogromnu dugoročnu štetu za okoliš i genetski materijal, fetalna malformacije i pobačaje.
Prema vladinim podacima, do 2009. godine umrlo je 400.000 Vijetnamaca.
Prvi irački rat ili Drugi zaljevski rat 1990./91.
Drugi irački rat ili Treći zaljevski rat 2003. godine, tijekom kojeg je koalicija voljnih pod vodstvom SAD-a
ispalila između 1.000 i 2.000 tona uranijskih probojnica.
Građanski rat u Siriji od 2011.
Vojna intervencija u Jemenu 2011.–2015.
Svi ovi ratovi imaju jednu zajedničku stvar:
Zla koja je rat nanio bila su veća od navodne nepravde koju je trebao ukloniti kako bi osigurao mir u zemlji.
Ovo krši načelo međunarodnog humanitarnog prava.
I ovi ratovi imaju još jednu zajedničku stvar: temeljili su se na lažima.
U svojoj knjizi "Illegal Wars: How NATO Countries Sabotage the UN" švicarski povjesničar dr. Daniele Ganser pokazuje kako
su se nezakoniti ratovi vodili u prošlosti i sadašnjosti – bez osnove za savezništvo i bez izričite rezolucije UN-a.
Zato se ratovi moralno opravdavaju navodnim "humanitarnim katastrofama" ili drugim lažima.
Ali kako je to moguće i kako se to provodi?
A ako NATO-ove operacije u prošlosti nisu osigurale mir, trebaju li to učiniti sada?
2. Ako operacije NATO-a nisu osigurale mir, je li to bio potpuni neuspjeh ili lukava računica?
Da bismo odgovorili na ovo pitanje, moramo zaviriti iza kulisa NATO-a.
Tko stoji iza NATO-a i koji su njihovi ciljevi?
Tko je stajao iza osnivanja NATO-a?
Kao što kaže poslovica, "Svi putevi vode u Rim", pa se može reći da:
Svi tragovi upućuju na američki privatni think tank Council on Foreign Relations (CFR)
kad je riječ o ljudima koji stoje iza NATO-a.
Američki odvjetnik William Bundy napisao je studijskim grupama CFR-a da su pomogli stvoriti okvir
razmišljanja koji je doveo do Marshallovog plana i NATO-a.
Bundy je bio analitičar Centralne obavještajne agencije (CIA).
Kad je Drugi svjetski rat započeo u Europi u rujnu 1939., State Department SAD-a
predložio je program neovisne analize i proučavanja.
Ovo je dodijeljeno studijskim grupama CFR-a.
Projekt, koji je postao poznat kao "Studije rata i mira", imao je za cilj usmjeriti američku vanjsku politiku
u nadolazećim ratnim godinama i izazovnom novom svijetu koji će se pojaviti nakon toga.
Web stranica CFR-a dalje navodi da je "stvar bila strogo povjerljiva".
Citat: "Jer bi cijeli plan bio 'odbačen' da je postalo opće poznato da Ministarstvo
vanjskih poslova surađuje s vanjskom skupinom (CFR)."
Fondacija Rockefeller pristala je financirati projekt, isprva nevoljko, ali nakon što je
uvjerena u njegovu važnost, sa gotovo 350.000 dolara .
Tijekom sljedećih pet godina gotovo 100 muškaraca sudjelovalo je u programu Studija rata i mira,
Norman H. Davis bio je predsjednik upravnog odbora za studije rata i mira.
Davis je bio član upravnog odbora CFR-a od 1921. godine i njegov predsjednik od 1936. do 1944. godine.
Allen Welsh Dulles i Hanson W. Baldwin (1903.–1991.) predvodili su grupu za naoružanje u Studijama o ratu i
miru, gdje su razvijene osnovne ideje i nacrti za NATO.
Allen Welsh Dulles bio je član upravnog odbora CFR-a od 1927. do 1969. i njegov predsjednik od 1946.
do 1950.; bio je ravnatelj CIA-e od 1953. do 1961.
Kao ravnatelj CIA-e, Dulles je odobrio tajne pokušaje atentata na Fidela Castra , Patricea
Lumumbu i Rafaela Trujilla , između ostalih.
Lumumba je ubijen na strijeljanju.
Prethodno je odigrao značajnu ulogu u mirnom izvođenju Konga iz belgijske kolonijalne vlasti.
Dulles je bio odgovoran za državne udare u Iranu i Gvatemali.
Pod njegovim vodstvom, CIA je tajno podržavala dvije suprotstavljene frakcije u Južnoj i Srednjoj Americi istovremeno.
Dulles je čak isporučio oružje kubanskim revolucionerima.
Potpuno u skladu s načelom "Divide et Impera", ili "Podijeli i vladaj".
Ovo načelo odnosi se na vojnu, političku ili retoričku strategiju koja ima za cilj podijeliti suprotni tabor.
Dulles je također pokrenuo istraživački program CIA-e MK ULTRA 1953. godine.
Program o mogućnostima kontrole uma uključivao je tisuće eksperimenata na ljudima s
nekoliko dokumentiranih smrtnih slučajeva.
U svom je radu povjesničar dr. Daniele Ganser zaključio da je atentat na predsjednika
Johna F. Kennedyja također naredio Allen Dulles.
Dulles je bio slobodni zidar 33. stupnja.
Je li onda čudo da NATO ne osigurava mir, s obzirom na to da su njegovi temeljni principi razvijeni uz
pomoć čovjeka, Allena Dullesa, koji ima krv na rukama?
Članak objavljen u srpnju 1983. u britanskom časopisu International Affairs
pruža uvid u naknadno uspostavljanje NATO-a.
Naslov je: "Pregovori u Pentagonu u ožujku 1948.: početak Sjevernoatlantskog ugovora".
Prema autorima Ceesu Wiebesu i Bertu Zeemanu, ovaj je članak namijenjen kao dopuna službenom povijesnom prikazu NATO-a.
Prema službenoj povijesti NATO-a, pregovori koji su doveli do potpisivanja Sjevernoatlantskog
ugovora započeli su 6. srpnja 1948. u Washingtonu.
Međutim, već je nekoliko godina poznato da su pregovori o sigurnosnom sporazumu između Sjedinjenih Američkih Država i
zapadnoeuropskih država već bili vođeni prije tog datuma.
Ovi pregovori održani su krajem ožujka 1948. godine pod najstrožom tajnošću između Sjedinjenih Američkih Država,
Ujedinjenog Kraljevstva i Kanade u Pentagonu u Washingtonu.
Jedan od sudionika u tim tajnim konzultacijama govori o 'odlučnim (i tajnim) pregovorima Pentagona u ožujku 1948.,
tijekom kojih je zapravo zamišljen Sjevernoatlantski ugovor'.
Članak International Affairs također navodi osobe koje su vodile pregovore u Pentagonu između 22. ožujka i 1. travnja 1948.
I ovdje tragovi koje su ostavili sudionici delegacije vode, neiznenađujuće, do CFR-a:
Lewis W. Douglas , vođa svoje delegacije.
Bio je veleposlanik Sjedinjenih Američkih Država u Ujedinjenom Kraljevstvu od 1947. do 1950. godine.
Bio je član Zaklade Rockefeller od 1935. i služio je u njezinom Izvršnom odboru od 1936. do 1939.
Bio je član upravnog odbora Vijeća za vanjske odnose od 1940. do 1964. godine.
Theodore Achilles , koji je služio kao američki diplomat u Peruu, bio je također član CFR-a.
Alfred Gruenther , general u američkoj vojsci, bio je vrhovni zapovjednik savezničkih snaga u Europi od 1953. do 1956.
Robert Cecil bio je britanski diplomat i suosnivač Chatham Housea u srpnju 1920., privatnog think tanka sa sjedištem u Londonu.
Godinu dana kasnije, njegov američki pandan, CFR, osnovan je u New Yorku.
Do 2004. godine Chatham House bio je poznat i kao Kraljevski institut za međunarodne poslove.
Ključni projekti financiraju se, između ostalih, od Zaklade Rockefeller, Zaklade Billa i Melinde Gates i NATO-a.
Robert Cecil bio je slobodni zidar.
Lester B. Pearson , vođa kanadske delegacije, bio je 14. premijer Kanade od 1963. do 1968.
Bio je član Bilderberg grupe i prisustvovao je sastanku Bilderberg grupe 1964. godine.
Fondacija Rockefeller, CIA i CFR ponovno su bili uključeni u osnivanje Bilderberg grupe.
Cilj je bio uspostaviti redovite konferencije s europskim i američkim političarima i poslovnim liderima.
3. Ciljevi NATO-a = ciljevi CFR-a
Kako bi se razumjeli temeljni ciljevi i svrha NATO-a, potrebno je razumjeti ciljeve CFR-a.
Na svojoj internetskoj stranici CFR se predstavlja skromno:
Služi da "pomogne bolje razumjeti svijet i odluke o vanjskoj politici s kojima se suočavaju Sjedinjene Države i druge zemlje."
Međutim, malo je vjerojatno da bi organizacija uspostavila tako opsežnu mrežu isključivo radi pružanja savjetodavnih usluga.
Decenijama je CFR zauzimao gotovo sve ključne položaje u američkoj vladi i osigurao nekoliko stotina visokih dužnosnika i savjetnika
po administraciji, bilo demokratskoj ili republikanskoj.
Richard Harwood, bivši viši urednik i pučki pravobranitelj Washington Posta, pohvalno je pisao o Vijeću za vanjske odnose,
rekavši da njegovi članovi "najviše odgovaraju onome što bi se moglo nazvati vladajućim
establišmentom Sjedinjenih Američkih Država."
(…) Oni ne analiziraju i ne tumače samo vanjsku politiku SAD-a; oni joj pomažu oblikovati se.
Članovi privatnog Vijeća za vanjske odnose uključuju, između ostalih:
nekoliko američkih predsjednika i potpredsjednika iz obje stranke;
gotovo svi američki ministri vanjskih poslova, obrane i financija;
većina načelnika stožera i zapovjednika američke vojske i NATO-a;
neki od najutjecajnijih članova Kongresa (posebno kreatori vanjske i sigurnosne politike);
gotovo svi savjetnici za nacionalnu sigurnost, direktori CIA-e, veleposlanici pri UN-u, predsjedatelji
Središnje banke (Fed), predsjednici Svjetske banke i direktori Nacionalnog ekonomskog vijeća;
brojni istaknuti akademici; brojni direktori banaka, think tankova, sveučilišta, nevladinih organizacija i Hollywooda;
kao i ključni članovi Komisije za 11. rujna i Warrenove komisije
Osim toga, CFR uključuje tvrtke koje su među globalnim divovima velikog biznisa, velikog bankarstva, velikog
tehnološkog sektora, velikih podataka, velikih medija i velike farmaceutske industrije.
Ukratko, CFR ima neusporediv doseg i utjecaj.
Međutim, moć i utjecaj koje CFR koristi protežu se daleko izvan njegovih članova:
U Engleskoj CFR ima sestrinsku organizaciju poznatu kao Kraljevski institut za međunarodne poslove (RIIA),
također poznatu kao Chatham House, osnovanu 1920. godine.
U Europi je CFR 2007. godine osnovao Europsko vijeće za vanjske odnose (ECFR).
Kroz Vijeće vijeća (CoC), CFR okuplja organizacije članice iz 24 zemlje, uključujući Rusiju i Kinu.
Ruska organizacija članica CFR-a "Vijeće za vanjsku i obrambenu politiku" (SVOP) vodi diskusionu grupu "Valdai", u
kojoj redovito sudjeluje ruski predsjednik Vladimir Putin.
Dvotjedni tiskani časopis The New American sažeo je to na sljedeći način u svom srpanjskom izdanju 2021. godine.
Bio je to poseban izdanak povodom 100. obljetnice CFR-a, pod naslovom: "CFR: i dalje sila iza prijestolja".
"Povijest CFR-a je kronika stoljetnog rata protiv nacionalnog suvereniteta i neumoljivog nastojanja da se uspostavi
svemoćna svjetska vlada, koju su CFR-ovi globalisti često nazivali svojim 'Novim svjetskim poretkom'. (...)
CFR doista vrši neviđen utjecaj u političkim, financijskim, gospodarskim, medijskim i akademskim krugovima. (...)
On je javno lice, središnji živčani sustav onoga što kritičari nazivaju 'dubokom državom' – neizabrana
'stalna vlada' koja je preuzela kontrolu nad našom zemljom.
Broj se završava riječima: "Pakaoovski stisak 'Društva duboke države' na našoj naciji – i na cijelom svijetu – neće biti
slomljen osim ako se više Amerikanaca (i više ljudi diljem svijeta) ne probudi, ne razotkrije rastuću
kontrolu CFR-a i ne suprotstavi se njegovoj đavolskoj agendi Novog svjetskog poretka."
Dana 17. veljače 1950. bankar s Wall Streeta James P. Warburg, savjetnik Franklina D. Roosevelta, rekao je odboru
američkog Senata: "Imat ćemo svjetsku vladu, sviđalo nam se to ili ne (...) sporazumno ili osvajanjem."
Bio je također član CFR-a, kao i njegov otac, Paul Warburg, koji je poznat kao 'otac' Federalnog rezervnog sustava.
U kojoj mjeri NATO igra ključnu ulogu u provođenju agende svjetske središnje vlade objašnjeno je u sljedećim poglavljima.
4. Kako je moguće prodati operacije NATO-a kao "mirovne operacije"? – "Propagandna matrica" CFR
Uspješna provedba geopolitičkih strategija, osobito opravdanje upotrebe vojnih sredstava radi navodnog osiguranja mira,
bila bi nezamisliva bez učinkovitog utjecaja na javno mnijenje.
Studija od 22 stranice Swiss Policy Research (SPR) iz rujna 2017. predstavlja CFR-ovu "propagandnu matricu":
Kako CFR kontrolira protok geostrateških informacija.
Swiss Policy Research je neovisni istraživački i informativni projekt o geopolitičkoj
propagandi u švicarskim i međunarodnim medijima.
Studija objašnjava "kako je CFR stvorio uvelike samostalni transatlantski informacijski ciklus u kojem gotovo
svi relevantni izvori i reference pod kontrolom članova Vijeća i njegovih partnerskih organizacija."
U SAD-u su gotovo svi dobro poznati medijski subjekti ili osnovani od strane predstavnika
CFR-a ili preuzeti prije nekoliko desetljeća.
U Njemačkoj vodeće medijske ličnosti integrirane su – uz Bilderbergsku skupinu – prvenstveno
kroz takozvanu Atlantik-Brücke (Atlantski most).
Osnovan je 1952. godine od strane predsjednika CFR-a i Svjetske banke Johna J. McCloyja,
zajedno s članom CFR-a i bankarom Ericom Warburgom.
U Švicarskoj se strukturna integracija glavnih izdavačkih kuća prvenstveno postiže putem Bilderberg grupe i
sve bliže suradnje s njemačkim medijima Atlantikbrücke.
novinske agencije
Novinske agencije igraju posebnu ulogu u informacijskoj matrici.
Zapravo, za međunarodne događaje gotovo sav tekst i sve slike koje koriste CFR-ovi medijski
servisi dolaze iz samo tri globalne novinske agencije:
američka Associated Press (AP), britansko-kanadski Thomson Reuters i francuska Agence France-Presse (AFP).
Dok su Reuters i AP izravno uključeni u Vijeće, AFP pripada francuskoj državi, koja je zauzvrat integrirana u
transatlantske strukture putem Bilderberg grupe i NATO-a.
Nevladine organizacije (NVO) i PR agencije
Čak i bez nevladinih organizacija, bilo bi gotovo nemoguće prodati vojne operacije široj javnosti.
Oni ljudima daju iluziju veće neovisnosti i vjerodostojnosti.
Zapravo su, međutim, direktori Amnesty Internationala (AI), Human Rights Watcha (HRW) i mnogih drugih naizgled
humanitarnih organizacija desetljećima bili uključeni u CFR.
Mnoge druge financiraju i usmjeravaju milijarderi CFR-a poput Georgea Sorosa.
Swiss Policy Research (SPR) piše da se takve nevladine organizacije uvijek pozivaju kad je riječ o
legitimiranju vojne intervencije na humanitarnoj osnovi.
Već 1991. godine Amnesty International je javno "potvrdio" "laž o inkubatorima" koju je izmišljala američka PR tvrtka
, , čime je značajno pridonio pokretanju Zaljevskog rata.
Na Balkanu, u Afganistanu i Libiji Amnesty International i Human Rights Watch također su pozvali na "humanitarne"
vojne intervencije na temelju upitnih ili lažnih tvrdnji.
Tvrdnja da je Gadafi ubio 6.000 ljudi pokazala se lažnom, prema Swiss Policy Research.
Rat u Zaljevu je tek završio, a laž o inkubatorima razotkrivena, kada je američka PR agencija Rudder Finn već
bila aktivna u balkanskim ratovima, pripremajući teren za naknadnu intervenciju NATO-a.
Tadašnji direktor Rudder Finna objasnio je u kasnijem intervjuu zašto je njegova tvrtka, na primjer, širila
lažne izvještaje o srpskim "logorima smrti" u Bosni:
Nismo potvrdili postojanje logora smrti u Bosni; samo smo izvijestili da je to tvrdio američki časopis Newsday.
(…) Imali smo posao za obaviti i obavili smo ga.
Ne plaćaju nas da budemo moralni.
Navodno bi trebalo spomenuti i humanitarne organizacije poput Avaaza i Campacta, s njihovim internetskim peticijama.
Umjesto da podržavaju prašnu šumu, oni odjednom pozivaju na "zonu zabrane letenja" iznad Libije.
5. NATO operacije mogu se prodati kao "mirovne misije" jer ne samo da je "propagandna
matrica", već i sam NATO, čvrsto u rukama CFR-a.
Swiss Policy Research piše: "CFR je desetljećima održavao vlastiti program obuke za časnike, s tim da je, prema procjenama,
oko 75% svega višeg američkog vojnog osoblja prošlo obuku CFR-a – uključujući gotovo sve načelnike stožera, zapovjednike
NATO-a i zapovjednike područja od Drugog svjetskog rata."
Na taj je način Vijeće izgradilo ideološki obučenu imperijalnu vojnu silu kakva se inače
gotovo isključivo povezuje s totalitarnim režimima.
Web stranica CFR-a pruža sljedeće informacije o programu vojne obuke:
Program omogućuje odabranim časnicima da prošire svoje znanje o međunarodnim odnosima provodeći godinu dana u sjedištu CFR-a u
New Yorku (...) kroz intenzivno sudjelovanje na sastancima i događanjima CFR-a te interakciju s raznolikim članstvom CFR-a.
Karijere glavnih tajnika NATO-a i vrhovnih zapovjednika Savezničkog zapovjedništva Europe
(SACEUR) također ukazuju na Bilderbergsku skupinu i CFR.
Kao najviši dužnosnik NATO-a, glavni tajnik predstavlja organizaciju u javnosti.
On je uvijek iz Europe.
SACEUR je uvijek američki general ili admiral i ima sveukupnu vojno-operativnu zapovjednu vlast.
Značajan broj glavnih tajnika i SACEUR-a sudjelovao je na Bilderberg konferencijama.
Popis imena možete pronaći u odjavnoj špici.
6. NATO kao alat – ne za osiguranje mira, nego za promicanje globalnih ciljeva CFR-a, uključujući centralnu svjetsku vladu.
Činjenica neviđene koncentracije moći CFR-a i njegove globalne mreže dopušta samo jedan zaključak:
NATO se mora smatrati jednim od njegovih instrumenata za promicanje globalnih ciljeva CFR-a,
uključujući uspostavu središnje svjetske vlade.
Navodno "osiguravanje mira" služi isključivo za legitimiranje njihova postojanja i njihovih operacija – u službi CFR-a.
Jedan geopolitički cilj stratega CFR-a zasigurno je osigurati, ako ne i proširiti,
vojnu nadmoć američke vojske i NATO-a u svijetu.
Prema ažuriranju iz lipnja 2023., oružane snage SAD-a imaju procijenjenih 750 vojnih baza u
više od 80 zemalja izvan Sjedinjenih Država.
U Njemačkoj postoji 119 vojnih objekata.
Vizualna baza podataka prikazuje 56 NATO baza diljem svijeta.
Vrijedi spomenuti američku vojnu bazu "Camp Bondsteel" na Kosovu.
Ovo je uspostavljeno nakon NATO-ove operacije "Allied Force" protiv Jugoslavije u lipnju 1999.
Baza pokriva 386 hektara (3.860.000 m²) i može primiti do 7.000 vojnika iz američke vojske i savezničkih snaga.
"Strategija napetosti" kao geopolitički instrument kojeg koriste arhitekti svjetske vlade za
daljnje širenje svoje političke i vojne globalne moći
Međutim, svaki geostrateg koji želi dodatno proširiti svoju političku i vojnu globalnu moć ne oslanja se
prvenstveno na konvencionalne – takozvane – "vruće" ratove, nego na održavanje stanovništva u stanju "straha i terora".
Ovo se također naziva "strategijom napetosti".
Sljedeća definicija može se pronaći u Krimpediji:
Strategija napetosti kao politički pojam odnosi se na mjere koje državna tijela promiču ili provode kako bi u
vlastitoj populaciji ili državi usadila strah ili nesigurnost.
(…) Nadalje, strategija napetosti može poslužiti za opravdanje represivnih akcija i intervencija države
jačanjem želje stanovništva za državnom intervencijom.
Zar to ne zvuči poznato?
Navodna pandemija koronavirusa šalje svoje pozdrave.
Bilo je moguće opravdati represivne mjere samo putem širenja straha i nesigurnosti.
Ali vratimo se na pojam "strategija napetosti".
Izraz "strategija napetosti" prvi je put upotrijebljen 1969. godine u članku britanskog nedjeljnog lista The Observer.
Govorio je o tajnim operacijama koje je provela talijanska država.
Između 1969. i 1984. godine u Italiji je bilo nekoliko terorističkih napada, u kojima je
poginulo više od 200 ljudi, a oko 600 ih je ranjeno.
Za njih su okrivljene "Crvene brigade", radikalna ljevičarska skupina.
Opsežne istrage venecijanskog istražnog suca Felicea Cassona dovele su ga do jednog od stvarnih
počinitelja, desničarskog ekstremista Vincenza Vinciguerre.
On je dao sveobuhvatno i značajno priznanje.
Vinciguerra je svjedočio da su ga pokrivali pojedinci unutar državnog aparata i da je napad bio dio sveobuhvatne strategije
koju je Casson kasnije nazvao "strategijom napetosti".
Ovaj je pristup imao za cilj diskreditirati Komunističku partiju, koja je tradicionalno imala snažno prisustvo u
Italiji, kako bi se spriječilo njezino sudjelovanje u vladi.
Casson je nastavio svoju istragu i, nakon što je istražio arhive vojne obavještajne službe SISMI , otkrio je postojanje
izrazito tajne složene strukture unutar talijanske države.
To su bile takozvane "organizacije koje ostaju iza neprijateljskih linija", a u Italiji su se zvale "Gladio".
Gladio je nastao iz suradnje između talijanske "Službe obavještajnih snaga" (SIFAR) i CIA-e
te je bio integriran u NATO od 1964. godine.
Ispravno shvaćeno. To su bile tajne NATO vojske osnovane nakon Drugog svjetskog rata od strane Američke
agencije za centralno izviđanje (CIA) zajedno s Britanskom tajnom obavještajnom službom (MI6).
U slučaju sovjetske okupacije zemalja, trebali su se boriti kao gerilci i osloboditi Zapadnu Europu.
U svom istraživačkom projektu o tajnim armijama NATO-a švicarski povjesničar dr. Daniele Ganser pronašao je dokaze da su, osim
operacije u Italiji, slične mreže postojale u Francuskoj, Njemačkoj, Grčkoj, Nizozemskoj, Belgiji,
Španjolskoj, Portugalu, Norveškoj, Luksemburgu, Danskoj, Austriji, Finskoj, Švedskoj i Švicarskoj.
Prema povjesničaru Danijelu Ganseru, "teror (...) je prikladniji od bilo koje druge
vojne strategije za manipulaciju stanovništvom."
Prema Ganseru, metode za stvaranje i manipulaciju strahom koriste se kako bi (domaće) stanovništvo bilo
"prihvaćajuće ili neprijateljski nastrojeno prema određenim političkim ili gospodarskim mjerama".
Koji je bolji način manipulirati populacijom i učiniti je prijemčivom za centraliziranu
svjetsku vladu nego stvaranjem straha i nesigurnosti?
Međutim, metode koje se koriste za usađivanje straha i terora u populaciju ne odnose se samo na
naoružano nasilje, nego i na bilo koju vrstu ratne retorike.
Na primjer, takozvani "Hladni rat" između SAD-a i Sovjetskog Saveza od 1945. do 1991. doveo je do prave
utrke u naoružanju, uključujući i nuklearno oružje.
Iako je izbjegavan izravan otvoreni rat s upotrebom oružja, uzajamna prijetnja nuklearnim ratom pod pojmom
"odvraćanje" po prvi je put prizvala mogućnost samouništenja čovječanstva ("prekomjerni udar").
Konflikt je u nekoliko navrata poprimio izuzetno prijeteći karakter, pa je mogućnost "vrućeg" rata
između supersila uvijek bila u pozadini misli ljudi.
To je držalo stanovništvo u stalnom stanju "napetosti" i "nesigurnosti".
To je išlo na ruku vladama i industriji oružja, omogućujući im da ljudima oduzmu građanska prava i
slobode ili na drugi način profitiraju od situacije.
Isti obrazac može se vidjeti i u trenutačnoj retorici koja okružuje sukob između Ukrajine i Rusije.
Nakon raspada Sovjetskog Saveza 1991. godine, na redu je bio NATO.
Ispravno shvaćeno! S takozvanim istočnim širenjem NATO-a, koje je započelo 1999. godine, geopolitički stratezi
uspjeli su održati potencijal za sukob s Rusijom i držati vlastito stanovništvo na rubu.
Tijekom prve istočne ekspanzije NATO-a 1999. godine, to su bile Poljska, Češka i Mađarska;
2004 Bugarska, Estonija, Latvija, Litva, Rumunjska, Slovačka i Slovenija;
2009 Albanija i Hrvatska;
2017 Crna Gora; 2020 Sjeverna Makedonija;
2023 Finska; 2024 Švedska
Pristupanje Ukrajine NATO-u bilo bi apsolutni vrhunac politike konfrontacije i napetosti s Rusijom.
Pristupanje Ukrajine NATO-u pokrenulo bi klauzulu o uzajamnoj obrani, a sve zemlje NATO-a našle bi se u ratu s Rusijom.
Može se pretpostaviti da bi to dovelo do širenja rata diljem Europe, ako ne i cijelog svijeta.
U intervjuu za Deutschlandfunk u ožujku 2024. glavni tajnik NATO-a Jens Stoltenberg ponovio je da ne može točno
reći kada će Ukrajina biti primljena u savez: "Ali naporno radimo na tome da se to dogodi što je prije moguće."
Američki državni tajnik Antony Blinken rekao je na marginama svečanosti povodom 75.
obljetnice NATO-a: "Ukrajina će postati članica NATO-a."
Naš je cilj na ovom sastanku pomoći izgraditi most prema njihovoj pristupnici.
Blinken, kao što možete pretpostaviti, član je CFR-a.
Dugotrajna je kontroverza oko toga je li tijekom pregovora 1990. godine obećano da se NATO neće širiti prema istoku.
Činjenica je da ne postoji obvezujuća i ugovorno dogovorena obveza prema Sovjetskom Savezu ili Rusiji.
Vladimir Polenov, član ruske delegacije na pregovorima 1990. godine, rekao je: "Bila je pogreška ne staviti ta
uvjeravanja Sovjetskom Savezu da se NATO neće širiti prema istoku u pisanom obliku. To je bila vrlo velika pogreška."
Bilo s obećanjima ili bez njih vjerojatno neće biti od interesa za stratege CFR-a.
NATO je ispunio svoju svrhu održavanja "strategije napetosti".
Međutim, postoji još jedno otkrivajuće obećanje između ruske i američke vlade:
U izdanju Berliner Zeitunga od 14. travnja 2014. njemački autor Rolf Hochhuth spomenuo je da su
Kremlj i Bijela kuća od 1952. imali tajni sporazum:
... posljedično, ako bi se Hladni rat pretvorio u vrući, u Rusiji i Americi ne bi bilo razbijenih prozorskih
stakala, već bi "samo" Poljska i Njemačka bile uništene:
Najnevjerojatnija izdaja saveznika ikada doživljena od bilo koga tko još uvijek čita povijest ..."
Takva strategija, kojom se rat vodi na leđima europskog stanovništva, potpuno je vjerojatna za stratege CFR-a.
Strateški planer CFR-a Allen Dulles na kraju je postavio presedan kao ravnatelj CIA-e od 1953. do 1961. godine, kada je
istovremeno opskrbljivao suprotstavljene strane sukoba oružjem.
Članak objavljen 22. travnja 2024. u časopisu Foreign Affairs, koji se izdaje tromjesečno u ime Vijeća za vanjske
odnose (CFR), pokazuje da ovo nije samo nategnuta teorija.
Naslov članka sve govori: "Europa – ali ne NATO – trebala bi poslati trupe u Ukrajinu."
Njemački istraživački novinar Thomas Röper komentirao je članak, rekavši, između ostalog: "Svatko tko pažljivo čita
shvatit će da je Putinova izjava da će se SAD boriti u Ukrajini do posljednjeg Ukrajinca, nažalost, apsolutno točna."
Štoviše, članak pokazuje da su autori također spremni boriti se do posljednjeg Europljanina...'
Autori također jasno navode da bi SAD i NATO bili izuzeti od odgovornosti:
Budući da bi europske snage djelovale izvan okvira i teritorija NATO-a, bilo kakvi gubici ne bi
pokrenuli odgovor prema članku 5. i ne bi uključili SAD.
Protivnik Rusije ne bi bio NATO, nego koalicija europskih država koja nastoji suprotstaviti se golom ruskom imperijalizmu.
Učebnička strategija, prikazana u obrazovnom filmu "Kako funkcioniraju moderni ratovi?"
"Agresor" uvjerava odabrane zemlje da uzmu oružje protiv svog najvećeg rivala vlastitim oružjem i vojskama.
Tek kad sve zemlje potroše posljednju municiju, izgube svoje najbolje ljude i budu uništene, pravi mizantrop,
istinski agresor i ratni huškač, intervenira da ih sve zajedno porazi (...) (ili) da bude proslavljen kao spasitelj.
Pogledajte također takozvano Stratforovo predavanje održano 2015. godine od strane američkog geostratega Georgea Friedmana.
Shodno tome, SAD svoju najveću prijetnju vidi u mogućem njemačko-ruskom savezu.
Rat u Europi koji bi uključivao Njemačku i Rusiju bio bi u interesu američke politike hegemonije.
Također se može prisjetiti dobro poznate izjave britanskog lorda Hastingsa Ismayja u svojstvu prvog glavnog tajnika NATO-a:
NATO je osnovan "da Sovjetski Savez drži vani, Amerikance unutra i Nijemce dole".
Može li se ova izjava doista razumjeti samo u kontekstu osnutka NATO-a, kao što to čine tabloidi, ili je i danas važeća?
7. Zaključak: NATO se ne može smatrati jamcem "održavanja mira" – sigurno ne u Europi – nego jamcem
arhitekata novog svjetskog poretka, u dva pogleda
Za arhitekte novog svjetskog poretka pod centraliziranim vodstvom, NATO služi svojoj svrsi na dva načina:
Prvo, NATO kao ratni huškač
Prvo, NATO potiče čitavo ratno huškanje – bilo kroz propagandu, prijetnje poput širenja
NATO-a na istok ili stvarno naoružavanje itd.
U Europi je mogućnost rata prisutnija nego ikad od Drugog svjetskog rata.
Na web-stranici Njemačkih oružanih snaga spominje se "Operativni plan Njemačka" (skraćeno OPLAN DEU).
"Plan operacije Njemačka" je "plan nacionalne obrane" sa sljedećim ciljevima:
S jedne strane, doslovno: "zaštititi i obraniti Njemačku, njezin teritorijalni integritet i njezine
građane, zajedno s drugim državnim i civilnim akterima".
S druge strane, osigurati raspoređivanje savezničkih snaga preko i kroz Njemačku prema istočnom boku NATO-a.
Ratoborna retorika dosegla je novi vrhunac 31. svibnja 2024.
Ministri vanjskih poslova NATO-a sastali su se u Pragu.
Dnevni red je uključivao pripreme za samit u Washingtonu u srpnju 2024. i potporu NATO-a Ukrajini.
Naslov u tabloidu glasi: "SAD i Njemačka dopuštaju upotrebu svojih oružja protiv položaja u Rusiji, ali samo u blizini Harkova."
Ukrajinska vlada je već 3. lipnja pozvala da se "domet primjene" zapadnog oružja proširi na rusko teritorij.
To bi trebalo biti samo pitanje vremena.
Pravo na obranu proizlazi iz međunarodnog prava, kaže NATO.
Glavni tajnik Alijanse Jens Stoltenberg pozvao je saveznike da nastave opskrbljivati Ukrajinu oružjem i streljivom.
Rusija je odgovorila odmah: Rusija smatra da je postupak NATO-a ozbiljna eskalacija i prijeti masivnim odgovorom.
Dmitrij Medvedev, predsjednik Rusije od 2008. do 2012. i zamjenik predsjednika Vijeća sigurnosti Ruske
Federacije od 2020., napisao je na svom Telegram kanalu:
Takva "individualna pomoć" zemalja NATO-a protiv Rusije ... predstavlja ozbiljnu eskalaciju sukoba.
Bivša Ukrajina i njezini NATO saveznici dobit će odgovor takve razorne sile da sama alijansa
jednostavno neće moći odoljeti uvlačenju u sukob.
Na 27. Međunarodnom gospodarskom forumu u Sankt Peterburgu početkom lipnja 2024. ruski predsjednik
Vladimir Putin govorio je o "asimetričnom odgovoru".
Opisao je takozvani "simetrični odgovor" da je Rusija htjela napasti teritorij NATO-a kao "glupost".
Putin je rekao: "Smatramo da ako netko misli da je moguće isporučiti oružje u zonu borbi kako bi se izveli napadi na naš
teritorij (...), onda zašto ne bismo imali pravo raspoređivati takvo oružje u regije svijeta u kojima se
napadi izvode na osjetljive objekte koji pripadaju onim zemljama koje to čine prema Rusiji?"
Drugo, NATO kao diverzijska taktika
Drugo, NATO, zajedno sa svim ratnohuškaštvom – pa čak i ratnom histerijom – služi kao dobrodošla taktika odvraćanja
pažnje za napredovanje stvarnih ciljeva stratega CFR-a: naime, uspostave temeljnih kamenova središnje svjetske vlade.
Vojna nadmoć je samo jedan od nekoliko čimbenika.
Među najvažnijim kamenovima temeljcima za uspostavljanje novog svjetskog poretka su kontrola i moć nad zdravljem i financijama.
Posebno u području zdravstva, novi sporazum o pandemiji WHO-a i revidirani Međunarodni zdravstveni
propisi namijenjeni su centralizaciji kontrole nad "zdravstvenim mjerama" diljem svijeta.
Svjetska zdravstvena organizacija – koja je, poput UN-a, nastala u studijskim grupama CFR-a – tada bi dobila
isključivo ovlaštenje za tumačenje bolesti i donošenje odluka o mjerama koje treba poduzeti.
Još jedan ključni kamen temeljac je kontrola nad financijama.
Trenutno se diljem svijeta – uključujući Rusiju i Kinu – priprema uvođenje digitalnih valuta središnje banke.
Prema njemačkom financijskom stručnjaku Ernstu Wolffu, svaki građanin i svaka tvrtka trebali
bi imati samo jedan račun u središnjoj banci.
To bi omogućilo državi da centralno određuje novčanu masu, upravlja i kontrolira novčane
tokove te po potrebi postavlja kamatne stope.
Citat Ernsta Wolffa: "Građani će vrlo brzo shvatiti da država ne može samo pratiti svaku pojedinačnu transakciju, nego i nametnuti
pojedinačne kamatne stope, pojedinačne porezne stope ili čak kazne, vezati njihov novac za sustav društvenog
kreditiranja temeljen na kineskom modelu ili ih u potpunosti isključiti iz svih financijskih tokova."
Ovo su samo dva primjera kako se moć i kontrola trebaju centralizirati na
svjetskoj razini i prenijeti na "svjetsku vladu".
NATO služi prvenstveno za osiguranje vojne nadmoći, a drugo za odvlačenje pažnje od svih vrsta
nastojanja za svjetskom dominacijom koja su u punom jeku.
Kla.TV je razotkrio ove napore u brojnim programima.
Neke od ovih informacija možete pronaći u plavom informativnom okviru.
Dragi gledatelji, možda se sada osjećate preplavljeni svim tim činjenicama i ne vidite izlaz.
Kla.TV često dobiva povratne informacije od gledatelja koji kažu da samo ističemo probleme i ne nudimo nikakva rješenja.
U ovom trenutku, međutim, ne možemo se ispričati zbog činjenice da naši pristupi
rješenjima nisu ukorijenjeni u vidljivom svijetu.
Suočeni sa svim tim golemim prijetnjama, desetljećima crpimo snagu i nadu iz više dimenzije, o čemu Ivo Sasek iznova svjedoči.
Za sve koji ne žele izgubiti nadu, željeli bismo skrenuti vašu pozornost na naš širok izbor prosvjetljujućih
konferencija na www.ivo-sasek.ch/veranstaltungen i www.sasek.tv.
Konačno, pogledajte tri kratka isječka iz govora koji je održao osnivač Kla.TV-a Ivo Sasek na
Međunarodnom susretu prijatelja 4. svibnja 2024.
Sasek govori o oružju distrakcije prije stvarne tajne svjetske ratne situacije i o korisnom izlazu iz nje.
Dragi prijatelji, moramo hitno naučiti razumjeti da su se vremena promijenila.
Ratovi koji se trenutno vode u analognom svijetu, tj. fizički ratovi s tenkovima, helikopterima, krstarećim
projektilima i slično, danas imaju potpuno drugu funkciju.
Znaš li koje?
Ovi konvencionalni ratovi koji se trenutno vode prvenstveno služe kao taktika odvraćanja pažnje
od stvarnog tajnog svjetskog rata, razumiješ li?
Ratovi sami po sebi, dobro razmislite o onome što govorim, ratovi sami po sebi koji se trenutno vode su diverzantske
taktike kojima se pokriva mnogo veći rat koji se odvija.
Ako uspiju cijepiti cijeli svijet ovom genskom terapijom, možeš li razumjeti kako to funkcionira?
Trenutni hibridni rat, s druge strane, zapravo obuhvaća svakog posljednjeg čovjeka na ovom planetu.
Kao što je ujak Bill (Gates) predvidio: "Tek kad se cijepi svaka osoba pod nebom, bit
ćemo sigurni..." – znate, ujak Bill, Bill Gates.
– Dakle, skriveni napadač se na to oslanja.
On je to napisao prije 120 godina; imam to u pisanom obliku.
Skriveni napadač očekuje da ćemo ga prepoznati tek kad bude prekasno, jer se tada svaka oporba može matirati pritiskom na
gumb pomoću digitalne, beskontaktne tehnologije potpunog nadzora.
Sada, u ovim našim danima, na ovaj dan odblokiranja – kako ga danas nazivam – Bog je, kao da, izvlači svoju
najtvrđu, najoštriju strelicu, svoje najmoćnije oružje.
Koje je to oružje? Govorimo li ovdje o fizičkom oružju?
Ne, ne, ne. Ne sada.
Vidi, tisuće godina su nas naučile da fizičko oružje neizbježno dovodi do sve gorih ratova i još smrtonosnijeg oružja.
Naučili smo to.
I tako su istinski i jedini istinski spasiteljski Božji oružja oružja Duha.
Oružje riječi. Najjače što postoji pod nebom.
Istina, izgovorena, na primjer, ali ne kao prije, kao slaba ili čak pravno smrtonosna ljudska riječ – nego istina, izgovorena
prema učincima moći i moćnim autentikacijama ontološke moći.
Možeš li vidjeti razliku?
To znači da u ovoj najavljenoj završnoj bitci možemo koristiti samo jedno oružje.
Cijeli govor, "Unlocking Day", koji je prenosio uživo u 53 zemlje, možete pronaći na www.kla.tv/29017..
Razmotajte crveni tepih, pustite himnu.
Zastava ponosno vijori visoko na nebu – "Mir! Mir!" često se govori.
Više od 50 mrtvih istovremeno, tisuće ranjenih jadikuju zbog svoje patnje.
Crni dim se uzdiže prema nebu, ljudi na sav glas vape za mirom.
Poput zlatnog sunca na nebeskom svodu, želimo mir kao naš krajnji cilj.
Mir nije daleki cilj; mir je put.
Mir, vozilo na kojem se putuje.
Mir, mir, mir počinje u meni.
Mir, mir, mir, to je Bog u meni.
Ono što vladâ duboko u mom srcu postoji daleko izvan logike i razuma i očituje se kao zajednički mir u nama.
Ratovi bjesne na pet kontinenata, ljudi umiru svaki dan.
Nije dovoljno, oni započinju nešto novo – Sjevernu Koreju, Rusiju ili Iran.
Grlo mi se steže, puls mi ubrzava. Koliko još patnje prije nego što stigne mir?
Tvoja se šaka steže čvrsto kao stijena. Hej, ako je u tebi mir, bit će mira.
Poput zlatnog sunca na nebeskom svodu, želimo mir kao naš krajnji cilj.
Mir nije daleki cilj; mir je put.
Mir, vozilo na kojem se putuje.
Mir, mir, mir počinje u meni.
Mir, mir, mir, to je Bog u meni.
Ono što vlada duboko u mom srcu postoji daleko izvan logike i razuma i očituje se kao zajednički mir u nama.
Mir, mir, mir također počinje u tebi.
Mir, mir, mir, to je Bog u tebi.
Ovaj mir stvara jedinstvo sa svima, čak i ako je to ludo, hej, postoji takva moć.
Mir, mir, mir počinje u meni.
Mir, mir, mir, to je Bog u meni.
Ono što vladâ duboko u mom srcu postoji daleko izvan logike i razuma, a očituje se kao zajednički mir u nama.
Mir, mir, mir počinje u meni.
Mir, mir, mir, to je Bog u meni.
Ono što vladâ duboko u mom srcu postoji daleko izvan logike i razuma, a očituje se kao zajednički mir u nama.
Mir, mir počinje u meni.
Mir, mir, to je Bog u meni.