Позицията на западните медии по отношение на конфликта между Украйна и Русия е безспорна.
Правителството на Русия, в чийто център е президентът Путин, е агресорът.
Украинското правителство е жертвата, която трябва да се защитава.
Репортажите за Русия почти без изключение са негативни, "няма свобода на пресата и т.н.".
Почти не се чува нищо негативно за Украйна.
Украинската журналистка и телевизионна водеща Диана Панченко рисува съвсем различна картина.
Тя има милионна аудитория в YouTube и 300 000 последователи в канала си в Telegram.
Редакторът Саша А. Рошмюлер от германското списание и портал "DEUTSCHE STIMME" провежда интервю с
Панченко, което е публикувано на 11 октомври 2024 г.
DEUTSCHE STIMME" - основана през 1976 г. - поставя "националния интерес на преден план" и
допринася за балансирано формиране на мнение.
Чуйте откъс от интервюто по-долу.
Той представлява важен глас, който се противопоставя на едностранчивото отразяване на западните медии.
Той показва и изход от ескалиращия конфликт между Русия и Украйна с Европа.
Панченко за дискриминацията и тормоза, с които се е сблъсквала като украинска журналистка
Да си журналист в Украйна е неблагодарна работа.
За 15 години работа бях нападнат три пъти.
Получавам заплахи всеки ден.
(Украинският президент) Зеленски наложи лични санкции срещу мен.
Срещу мен е образувано наказателно производство и съм изправен пред доживотна присъда - и всичко това заради
публикация в Телеграм, в която се казва, че за спасяването на Украйна са необходими мирни преговори.
Не се шегувам, всичко е в моите файлове.
Когато чувам, че Украйна се бори за свободата си в тази война, това ме кара да се притеснявам, защото знам, че там няма свобода.
Моите предавания имаха най-висок рейтинг от всички украински новинарски медии.
Спечелих наградата "Журналист на годината".
А когато войната започна, бях в Киев. (...) Знам за какво говоря. (...)
Но правителството прави всичко възможно, за да ме заглуши.
Панченко разказва за събитията в Украйна след Майдана през 2014 г.
Но нека да започнем отначало:
Бях репортер по време на събитията на Майдана.
Бях там всеки ден и виждах как тълпата хвърля камъни и коктейли "Молотов" по полицията.
Виждал съм хора, на които се плаща за провокации.
Но няма да чуете за това в западните медии.
След успеха на Майдана правителството въвежда строга цензура.
Малцинството пое контрола над мнозинството.
Да кажеш, че си против Майдана и не подкрепяш преврата, беше смъртна присъда.
По това време в Украйна бяха убити няколко известни журналисти.
Като убийството на Олес Бузина.
Разследването все още продължава, въпреки че всички знаят кой го е направил.
След Майдана работих в канала "NewsOne".
Отношението ни беше честно и безпристрастно.
Ние съобщихме за корупцията на Селенски и неговия екип.
Предложихме платформа на тези, които подкрепят споразумението от Минск и неутралния статут на Украйна.
Работихме за мир.
Селенски затвори нашия канал - и още два - през февруари 2021 г.
Това се случва една година преди войната - още едно доказателство, че той вече е знаел какво ще се случи.
Опитва се да изтрие всички алтернативни източници на информация.
Панченко отразява събитията в Украйна след началото на войната на 24 февруари 2022 г.
Когато войната започна, бях в Киев.
Веднага бях обявен за враг на държавата и започна ловът. Срещу мен имаше няколко нападения.
От началото на войната диктатурата в Украйна се засилва. Всички телевизионни станции бяха закрити.
Остава само един, който е под контрола на Селенски.
Всички известни журналисти са били посетени от СБУ (Службата за вътрешно разузнаване на Украйна).
Дори застрашаваше сигурността на моите роднини.
Всяка критика към властите се смята за държавна измяна.
От началото на войната СБУ е започнала над 2500 наказателни производства по политически обвинения.
Някои от колегите ми изчезнаха. Други са били измъчвани. Много от тях са в затвора.
Само благодарение на славата си оцелях и успях да напусна страната - за да работя като
журналист и да запазя моралната си цялост. (...)
Панченко за причините за руско-украинската война
Руско-украинската война не е случайна.
Подготовката за жертвоприношението на Украйна продължава не само през последните 30 години.
Те работят от края на Втората световна война.
За да разберете докъде може да доведе пътят на Украйна, просто погледнете картата.
Трябваше просто да останем неутрални - не проруски, а просто неутрални, с други думи: "пазете ни от неприятности".
Вместо това на НАТО беше позволено да изгради инфраструктурата си в Украйна. Всичко това започна преди 1991 г.
Още преди края на Втората световна война британските и американските тайни служби си
сътрудничат с украинските националисти срещу СССР. (...)
Украйна имаше две възможности.
Първи вариант: неутралитет и добри отношения с Русия.
Втори вариант: буферна зона и война - до последния човек.
[Украйна избра втория вариант, или по-точно - той беше избран за нея.
Няма да изброявам ресурсите, които Западът е изразходвал, за да настрои украинците срещу
руснаците. - За това вече се знае достатъчно.
Като човек, който е толкова стар, колкото и съвременна Украйна, трябва да кажа, че ние сме част от голям експеримент.
Пропагандата превръща членовете на едно семейство във врагове.
Това започва още в училище, където Русия е представена като причина за всички наши проблеми.
Всички, които призоваваха за мир и ни предупреждаваха, бяха свалени, убити или хвърлени в затвора. (...)
Панченко докладва за ролята на Селенски
Познавам малко Селенски. Познавам екипа му.
Той е пристрастен към славата и мрази всякаква критика.
Това може и да не е непременно лошо за един актьор, но е абсолютно неприемливо за политик - да не говорим за президент.
В момента обаче Селенски не взема почти никакви решения.
Държавният департамент на САЩ взема тези решения вместо него, а Джейк Съливан (съветник по
националната сигурност при Байдън) е негов началник. (...)
Панченко за въпроса кой ще седне в Белия дом - Доналд Тръмп или Камала Харис?
Мисля, че е твърде опростено да се твърди, че г-н Тръмп ще сложи край на войната.
Но много бих искал да греша.
Украйна определено подкрепя администрацията на Байдън в тази предизборна кампания. (...)
Панченко за развитието на нарастващото напрежение и дали то може да прерасне в широкомащабна катастрофа
Не обичам да съм носител на лоши новини.
Но не виждам изгледи за деескалация.
Живеем в свят, в който не можеш да наречеш нещата с истинските им имена.
Казано по-просто: Подпалвачите на войната няма да го позволят.
Светът се управлява от агресивно малцинство.
Те потискат, унищожават или убиват всеки, който не е съгласен с тях.
Освен това те прикриват престъпленията си с уж прогресивни идеи и демократични етикети.
Събитията на Майдана се разпространиха по целия свят (...).
Преди три века Имануел Кант заявява в своето философско есе "Към вечния мир", че човечеството може да постигне всеобщ мир
или чрез всеобщо просветление, или чрез опустошителен конфликт.
За съжаление изглежда, че само нещо ужасно ще накара хората да се замислят.
А това означава, че ще умрат повече хора.
Бих искал да греша, но изглежда, че следващата фаза на ескалация е тотална война между Русия и НАТО. В Украйна и в Европа. (...)
Болно ми е да го кажа, но днес Европа върви по стъпките на Украйна, като взема решения, които вредят на собствения ѝ народ.
Обичам Германия и съм бил там и преди.
Уважавам нейната велика култура и се възхищавам на упорития труд на хората и мога само да
пожелая на Германия да възстанови суверенитета си.
Не може да има Европа без силна Германия.
А за да бъде силна, тя трябва да преследва националните си интереси.
Панченко за личното си бъдеще
Основната ми цел е да помогна на хората да се разбират помежду си.
Коренът на всяко зло е невежеството.
От години между руснаците и украинците е издигната стена, за да не знаят почти нищо един за друг.
А сега строят подобна стена между Русия и Европа.
Днес се фокусирам върху това да разкажа на хората истината за войната в Украйна, за да предотвратя още по-голям конфликт.
Публикувам видеоклипове в профила си в X.
Книгата ми (озаглавена "Неизбежното") скоро ще бъде публикувана в Европа и САЩ, а също така планирам и филмова версия.
- Моля се за мир за всички нас и се надявам, че здравият разум ще надделее.