Lääne meedia hoiak Ukraina ja Venemaa vahelises konfliktis on üheselt mõistetav.
Venemaa valitsus - mille keskmes on president Putin - on agressor.
Ukraina valitsus on ohver, kes peab end kaitsma.
Venemaa kohta käivad raportid on peaaegu eranditult negatiivsed, "puudub ajakirjandusvabadus jne".
Ukraina kohta kuuleb vaevalt midagi negatiivset.
Ukraina ajakirjanik ja telesaatejuht Diana Panchenko maalib hoopis teistsuguse pildi.
Ta saavutab YouTube'is miljonite kuulajateni ja tema Telegrami kanalil on 300 000 jälgijat.
Saksa ajakirja ja portaali "DEUTSCHE STIMME" toimetaja Sascha A. Roßmüller viis läbi
intervjuu Panchenkoga, mis avaldati 11. oktoobril 2024.
1976. aastal asutatud "DEUTSCHE STIMME" seab "rahvuslikud huvid esiplaanile" ja aitab
kaasa tasakaalustatud arvamuse kujundamisele.
Kuula allpool väljavõtet intervjuust.
See kujutab endast olulist eriarvamust lääne meedia ühekülgsest aruandlusest.
Ja see näitab ka väljapääsu Venemaa ja Ukraina vahelisest eskaleeruvast konfliktist Euroopaga.
Panchenko diskrimineerimisest ja ahistamisest, millega ta Ukraina ajakirjanikuna kokku puutus
Ajakirjanikuna töötamine Ukrainas on tänamatu töö.
Minu 15 tööaasta jooksul on mind kolm korda rünnatud.
Ma saan iga päev ähvardusi.
(Ukraina president) Zelenskii on kehtestanud minu vastu isiklikud sanktsioonid.
Minu vastu on algatatud kriminaalmenetlus ja mind ähvardab eluaegne vangistus - ja seda kõike sellepärast, et ma kirjutasin
Telegramis, et Ukraina päästmiseks on vaja rahuläbirääkimisi.
Ma ei tee nalja, see kõik on minu failides.
Kui ma kuulen, et Ukraina võitleb selles sõjas oma vabaduse eest, teeb see mind rahutuks,
sest ma tean, et seal ei ole mingit vabadust.
Minu saadetel olid varem Ukraina uudistemeedia kõrgeimad reitingud.
Ma võitsin aasta ajakirjaniku auhinna.
Ja kui sõda algas, olin ma Kiievis. (...) Ma tean, millest ma räägin. (...)
Kuid valitsus teeb kõik endast oleneva, et mind vaigistada.
Panchenko räägib arengutest Ukrainas pärast Maidani 2014. aastal.
Aga alustame algusest:
Maidanil toimunud sündmuste ajal olin reporter.
Olin seal iga päev ja nägin, kuidas rahvamass viskas politseile kive ja Molotovi kokteile.
Olen näinud, kuidas inimestele makstakse provokatsioonide eest.
Kuid sellest ei kuule te lääne meedias.
Pärast Maidani edu kehtestas valitsus range tsensuuri.
Vähemus võttis enamuse üle kontrolli.
See oli surmaotsus, kui ütlesid, et oled Maidani vastu ja ei toeta riigipööret.
Sel ajal mõrvati Ukrainas mitu tuntud ajakirjanikku.
Nagu Oles Buzina mõrvamine.
Uurimine on veel pooleli, kuigi kõik teavad, kes seda tegi.
Pärast Maidanit töötasin kanalil "NewsOne".
Meie suhtumine oli aus ja erapooletu.
Me oleme teatanud Selenskyj ja tema meeskonna korruptsioonist.
Me pakkusime platvormi neile, kes pooldavad Minski kokkulepet ja Ukraina neutraalset staatust.
Me oleme töötanud rahu nimel.
Selenskyj sulges meie kanali - ja kaks teist - veebruaris 2021.
See juhtus aasta enne sõda - veel üks märk sellest, et ta juba teadis, mis tuleb.
Ta püüdis kustutada kõik alternatiivsed teabeallikad.
Pantšenko annab ülevaate arengutest Ukrainas pärast sõja algust 24. veebruaril 2022
Kui sõda algas, olin ma Kiievis.
Mind kuulutati kohe riigivaenlaseks: algas jaht. Minu vastu toimusid mitmed rünnakud.
Alates sõja algusest on diktatuur Ukrainas süvenenud. Kõik telejaamad on suletud.
Alles on vaid üks, kes on Selensky kontrolli all.
Kõiki teadaolevaid ajakirjanikke külastas SBU (Ukraina siseriiklik luureteenistus).
See ohustas isegi minu sugulaste turvalisust.
Igasugust kriitikat võimude suhtes peetakse riigireetmiseks.
Alates sõja algusest on SBU algatanud üle 2500 kriminaalmenetluse poliitiliste süüdistuste alusel.
Mõned minu kolleegid on kadunud. Teisi on piinatud. Paljud neist on vangis.
Ainult tänu oma kuulsusele jäin ellu ja sain riigist lahkuda - et töötada ajakirjanikuna
ja säilitada ka oma moraalne puutumatus. (...)
Pantšenko Vene-Ukraina sõja põhjustest
Vene-Ukraina sõda ei olnud juhus.
Ettevalmistused Ukraina ohverdamiseks ei ole kestnud mitte ainult viimased 30 aastat.
Nad on tegutsenud alates Teise maailmasõja lõpust.
Et mõista, kuhu Ukraina tee võib viia, piisab, kui vaadata kaarti.
Me pidime lihtsalt jääma neutraalseks - mitte venemeelseks, vaid lihtsalt neutraalseks, teisisõnu: "hoidke meid hädast eemale".
Selle asemel lubati NATO-l ehitada oma infrastruktuuri Ukrainas. See kõik algas enne 1991. aastat.
Juba enne Teise maailmasõja lõppu tegid Briti ja Ameerika salateenistused koostööd
Ukraina natsionalistidega NSVLi vastu. (...)
Ukrainal oli kaks võimalust.
Esimene võimalus: neutraalsus ja head suhted Venemaaga.
Teine võimalus: puhvertsoon ja sõda - kuni viimase inimeseni.
[Ukraina on valinud teise võimaluse - või õigemini - see valiti Ukraina jaoks.
Ma ei hakka loetlema ressursse, mida Lääs on kulutanud selleks, et ukrainlasi venelaste
vastu pöörata. - Sellest on juba piisavalt teada.
Inimesena, kes on sama vana kui tänapäeva Ukraina, pean ütlema, et me oleme osa suurest eksperimendist.
Propaganda on muutnud perekonnaliikmed vaenlasteks.
See algab koolist, kus Venemaad kujutatakse kõigi meie probleemide põhjusena.
Kõik need, kes kutsusid üles rahule ja hoiatasid meid, kõrvaldati ametist, tapeti või visati vangi. (...)
Panchenko räägib Selenskyj'i rollist
Ma tunnen Selenskyj'i natuke. Ma tunnen tema meeskonda.
Ta on sõltuvuses kuulsusest ja vihkab igasugust kriitikat.
See ei pruugi olla halb näitleja puhul, kuid poliitiku puhul on see täiesti vastuvõetamatu, rääkimata presidendist.
Selenskyj ei tee aga praegu praktiliselt mingeid otsuseid.
USA välisministeerium teeb need otsused tema eest ja Jake Sullivan (rahvusliku julgeoleku
nõunik Bideni alluvuses) on tema ülemus. (...)
Panchenko küsimusele, kes istub Valges Majas - Donald Trump või Kamala Harris?
Ma arvan, et on jõhker lihtsustamine öelda, et härra Trump lõpetab sõja.
Aga ma tahaksin väga eksida.
Ukraina toetab kindlasti Bideni administratsiooni selles valimiskampaanias. (...)
Panchenko kasvavate pingete arengust, kas see võib eskaleeruda laiaulatuslikuks katastroofiks
Ma vihkan halbade uudiste kandjaks olemist.
Kuid ma ei näe mingit väljavaadet de-eskaleerumiseks.
Me elame maailmas, kus ei saa nimetada asju nimepidi.
Lihtsamalt öeldes: Sõjapüüdjad ei luba seda.
Maailma valitseb agressiivne vähemus.
Nad suruvad alla, hävitavad või tapavad kõik, kes nendega ei nõustu.
Samuti maskeerivad nad oma kuritegusid väidetavalt progressiivsete ideede ja demokraatliku sildiga.
Maidani sündmused on põhimõtteliselt levinud üle kogu maailma (...).
Kolm sajandit tagasi kuulutas Immanuel Kant oma filosoofilises essees "Igavese rahu poole", et inimkond võib saavutada
üldise rahu kas üldise valgustuse või hävitava konflikti kaudu.
Kahjuks tundub, et ainult midagi kohutavat paneb inimesi mõtlema.
Ja see tähendab, et rohkem inimesi sureb.
Ma tahaksin hea meelega eksida, kuid tundub, et järgmine eskaleerumisfaas on Venemaa ja NATO
vaheline täiemahuline sõda. Ukrainas ja Euroopas. (...)
Mul on valus seda öelda, kuid täna järgib Euroopa Ukraina jälgi, tehes otsuseid, mis kahjustavad tema enda rahvast.
Ma armastan Saksamaad ja olen seal varemgi käinud.
Ma austan selle suurepärast kultuuri ja imetlen selle rahva rasket tööd ning võin vaid
soovida, et Saksamaa taastaks oma suveräänsuse.
Euroopat ei saa olla ilma tugeva Saksamaata.
Ja selleks, et olla tugev, peab ta järgima oma riiklikke huve.
Panchenko oma isiklikust tulevikust
Minu peamine eesmärk on aidata inimestel üksteist mõista.
Kogu kurjuse juur on teadmatus.
Aastaid on venelaste ja ukrainlaste vahele püstitatud müür, mille eesmärk on tagada, et nad ei tea üksteisest peaaegu midagi.
Ja nüüd ehitavad nad sarnast müüri Venemaa ja Euroopa vahele.
Täna keskendun ma sellele, et rääkida inimestele tõtt Ukraina sõja kohta, et vältida veelgi suuremat konflikti.
Ma avaldan videod oma X-kontol.
Minu raamat (pealkirjaga "The Inevitable") ilmub peagi Euroopas ja USAs ning plaanin ka filmiversiooni.
- Ma palvetan rahu eest meile kõigile ja loodan, et terve mõistus võidab.