Csernobil nem csupán plutóniumot szolgáltatott atombombákhoz, hanem maga is egy gigantikus fegyver része volt."
"Van egy új fegyverünk - úgymond a tudósaink portfóliójában.
Olyan erős, hogy ha a végtelenségig használnák, minden életet kiirtanának a Földön."
"HAARP - Egy klímakárosító fegyverrendszer"
"az éghajlat megváltoztatása, földrengések létrehozása, vulkánok megnyitása elektromágneses hullámok segítségével.
A "magas kockázati tényező"
Lelőtték őket 25.4.86-án.
1986. április 26-án aztán a biztonsági berendezések végül meghibásodtak. kilőtt a konténer
szerkezetéből, és radioaktív anyagot lövellt ki.
A nukleáris sugárzás egész Európában elterjedt."
Werner Altnickel, aki 1974 óta önálló televíziós technikusmester, az 1997-es
EUROSOLAR-díj és más környezetvédelmi díjak nyertese.
2008-ban a "Anti-cenzúra konferencia" keretében több mint 1000 látogatónak tartott előadást a kémiai időjárás-manipulációs
fegyverekről, az úgynevezett chemtrails-ről.
Beszélt továbbá az elektromágneses "időjárás-manipulációs technikákról" a HAARP-berendezések használatával.
Környezetvédőként a Zöld Párt tagja volt, 1987-ben pedig a Greenpeace aktivistája lett.
Az Altnickel intenzíven foglalkozott az 1986. április 26-i csernobili atomerőmű-katasztrófával.
A hivatalos beszámoló szerint ez volt a legsúlyosabb baleset az atomenergia békés célú felhasználásának történetében.
A katasztrófa állítólag egy olyan teszt során következett be, amelynek célja az atomreaktor külső
áramellátásának teljes meghibásodását szimulálni.
Werner Altnickel soha nem volt elégedett ezzel a magyarázattal.
A csernobili reaktorkatasztrófával kapcsolatos intenzív kutatásainak közzététele után a
Greenpeace 2005-ben felmondólevéllel bocsátotta el.
A levél szerint a Csernobilról, az időjárás-manipulációról és a skalárfegyver-rendszerekről
szóló publikációi nem állnak a Greenpeace érdekében.
A Kla.TV ma Werner Altnickel dokumentumfilmjét sugározza.
Ebben meggyőzően bizonyítja, hogy a csernobili baleset a valóságban nem lehetett "baleset"!
A sok nyilvánvaló ellentmondás miatt Altnickel intenzíven tanulmányozta a skalárhullám-specialista és amerikai alezredes,
Tom Bearden 2002-ben megjelent "FER DE LANCE" című könyvét.
Arra a következtetésre jutott, hogy ezt a katasztrófát a Szovjetunió és az USA KGB-je
közötti skaláris, elektromágneses ütésváltás okozta.
Akkoriban a csernobili atomerőmű a Szovjetunió területén állt.
Sem az orosz félnek, sem az USA-nak nem érdeke az állítólagos baleset valódi hátterének tisztázása!
Werner Altnickel kutatásai éppen ezért rendkívül aktuálisak!
Ez a dokumentumfilm nem csupán egy történelmi felértékelésről szól.
Az akkor használt fegyverrendszerek a jelenlegi drámai globális helyzetben még veszélyesebb fenyegetést jelentenek számunkra.
Erre a program végén még visszatérünk.
I. Prof. Dr. Edmund Lengfelder robbanásveszélyes kijelentései
Werner Altnickel kutatásai során rábukkant Martin Ebner 2003. augusztus 31-i cikkére, amely arról szólt, hogy újságírókkal a
müncheni Otto Hug Sugárzási Intézet professzorával, Dr. Edmund Lengfelderrel a csernobili
atomerőmű elzárt zónájában tett kirándulást.
Ő és csapata rendszeresen segített a radioaktívan sugárfertőzött embereknek, többek között orvosi segítséget is nyújtott.
Prof. Dr. Lengfelder a következő robbanásveszélyes kijelentéseket tette: Martin Ebner "Landpartie mit
Geigerzähler" című, 2003.8.31-i jelentéséből idézünk:
"Már látom Csernobilt! A szarkofágot meg mindent!"
. Az atomerőmű mellett látható Pripjat, az erőmű egykori dolgozóinak megdöbbentően nagy szellemvárosa.
És mik ezek a hatalmas antennák, amelyek egyetlen csernobili fotón sem ismertek, de
most szabad szemmel is láthatók Pripjat felett?
Lengfelder nyilatkozata:
Ez a befejezetlen válasz az USA "Csillagok háborúja programjára", nevezetesen két 150 méter magas, 600 méter hosszú antennafal.
Ezekből tízet kellett volna felállítani egy 35 kilométer átmérőjű körben, hogy
nagyfrekvenciás sugarakat küldjenek az ionoszférába.
Az ottani visszaverődések rendkívül intenzív sugarakkal a Föld minden pontját elérhették volna, és megbéníthatták
volna például a nyugati kommunikációs rendszereket.
Az atomerőműnek hatalmas mennyiségű energiát kellett volna szolgáltatnia, 16 reaktorblokkot.
"Ez működött volna", Lengfelder biztos benne: .
Csernobil tehát nemcsak plutóniumot szolgáltatott az bombákhoz, hanem maga is egy gigantikus fegyver része volt."
Dr. Lengfelder professzor állításait olyan felvételek is megerősítik, amelyek a Bajor
Rádió 2006-os dokumentumfilmjében láthatók:
A természet fáról-fára visszahódítja a területet.
A korlátozás alá vont zónában a sorompó csak a következő korlátozás alá vont zónába vezető útra emelkedik.
A gyorsan növő erdő mindenütt szennyezett, akárcsak a villanyoszlopok erdeje, amelyeket nem
lehet beolvasztani, mert az acél radioaktív maradna.
A villanyoszlopok a háztartások és az ipar áramellátását szolgálták, de a nagyfrekvenciás rakétavédelmi
rendszert is, amellyel a szovjetek az amerikai és nukleáris rakétákat akarták megsemmisíteni.
Elektronikáját a katasztrófa tönkretette; mint minden más itt, ez is sírkövévé változott.
Dr. Lengfelder professzor szerint a csernobili atomerőmű fő célja az volt, hogy hatalmas mennyiségű energiát szolgáltasson
egy közeli katonai szuperfegyver számára Pripjat közelében!
A végső szakaszban 16 atomerőművet kellett volna építeni.
Ezek összesen tíz ilyen szuperfegyvert láttak volna el elképzelhetetlen mennyiségű energiával.
Ez a terv bizonyára nem maradt észrevétlen az amerikai titkosszolgálatok számára!
II. A katonai szuperfegyver kifejlesztése a Szovjetunióban
Mivel a szovjetek az atombomba kifejlesztésében nem tudtak olyan gyorsan felzárkózni az USA-hoz, az 1945 után Oroszországba
deportált német nagyfrekvenciás mérnökök tudását használták fel.
Már kifejlesztettek egy új típusú, nagy hatótávolságú felderítő radart, és most
Oroszországban "horizont feletti antennákat" kutattak.
Ez vezetett a skalár elektromágneses "radar rakétaérzékelő antennák" és a hozzájuk tartozó elektronika kifejlesztéséhez!
A háború utáni fejlesztések aztán kettős előnyökkel járó technológiákban csúcsosodtak ki:
A békés célú felhasználás mellett ezeket a kifejlesztett fegyvereket a hadsereg támadásra és pusztításra is
használta, például rakéták indítására, földrengés gerjesztésére, időjárás-manipulációra vagy mentális manipulációra stb.
Az oroszok új technológiája "Woodpecker" néven vált ismertté.
A "harkály" kifejezés a harkály kalapálásához hasonló rádiózajból ered, amelyet először rádióamatőrök fedeztek fel.
A "Miami Herald" című amerikai újság is ezt a kifejezést használta a "Csata az orosz harkályokkal" című cikkében.
Ez a szuperfegyver egy olyan típusú sugárfegyver, amely óriási mennyiségű energiát igényel.
1957-ben az egykori Szovjetunióban súlyos katasztrófa történt a katonai skalár
szuperfegyverrel kapcsolatos kutatások eredményeként.
A Majak melletti Kiszthymben volt egy titkos nukleáris "katonai kutatási létesítmény".
Ez a katasztrófa százszor magasabb regionális sugárzási szintet eredményezett, mint Csernobilban!
Tom Bearden volt amerikai katonai alezredes a Pentagon elemzője volt.
Elismert "skalártechnológiai szakember" volt, és kiadta a "Skalartechnolgie" című német nyelvű könyvet.
Ezt a katasztrófát a következőképpen magyarázza: "A szovjetek a korai Kyshtym kudarcukban energetikai villámcsapást idéztek elő.
Ez nukleáris robbanást okozott egy közeli nukleáris hulladéktárolóból!
A radioaktív szennyeződés mintegy 1200 négyzetkilométernyi területet szennyezett be, amely még ma is rendkívül szennyezett.
Azt is tudtam, hogy a szovjetek biztonsági rendszereket szereltek fel az összes skaláradójukra, hogy megvédjék magukat az olyan
vészhelyzetekkel szemben, mint amilyen a Kyshtymben történt.
Ezeket a biztonsági rendszereket arra akarták használni, hogy az adók rövidzárlata esetén az energiát lassan és
biztonságosan, hosszabb időn keresztül a talajba vezessék."
A "FER DE LANCE" című könyvében Bearden folytatja:
"Az új szuperfegyvereket a KGB irányítása alatt fejlesztették ki, gyártották és vetették be.
Mivel szigorúan titkosak voltak, soha nem adták át őket az orosz hadseregnek!"
A Szovjetunió egykori kormányfője, Nyikita Hruscsov 1960-ban a következő nyilatkozatot tette a
Szovjetunió elnökségének a jövőbeli skalárfegyverekről:
"Van egy új fegyverünk - úgymond a tudósaink portfóliójában.
Olyan erős, hogy ha a végtelenségig használnák, minden életet kiirtanának a Földön."
Az új skalár szuperfegyver azonban csak 1963 áprilisában lépett működésbe.
Hruscsov számára túl késő volt az 1962 októberében a kubai rakétaválságban
bekövetkezett amerikai konfrontáció ellensúlyozásához.
A szuperfegyvert először 1963. április 10-én vetették be, amikor egy víz alatti gyakorlat során,
erődemonstrációként, az USA keleti partjainál megsemmisítették a "U.S.S. TRESHER" amerikai tengeralattjárót!
A hivatalos történetírás azonban még mindig azt állítja, hogy az atommeghajtású tengeralattjáró műszaki hiba miatt süllyedt el.
III Katonai szuperfegyver képes manipulálni az időjárást!
1962-ben Lyndon B. Johnson, az Egyesült Államok korábbi elnöke azt mondta: "Aki az időjárást irányítja, az irányítja a világot".
Mivel ez az új skalártechnológia bizonyítottan képes befolyásolni az időjárást, minden előrelépés ezen fegyverek
kutatásában hatalmas politikai és katonai hatalmat jelent!
Már az 1970-es években jelentős időjárás-manipulációkat hajtottak végre a szovjetek, később pedig más katonai erők.
A szovjet "harkályadókról" mind az USA-ban, mind Európában beszámoltak.
Ezt mutatja például a "WELT am SONNTAG" 1974. augusztus 8-i számának az időjárás-ellenőrzésről szóló karikatúrája:
Az elektromágneses földrengésszabályozás, a hőhullámok és a szélsőséges szárazság szabályozása, valamint a
hóesés generálása népszerű módon került itt megvitatásra.
Az Európai Parlament is megerősíti az ilyen veszélyes időjárási fegyverek létezését egy 1999. január 14-i jelentésében,
melynek címe: "HAARP - Egy klímakárosító fegyverrendszer"!
IV. A katonai szuperfegyverek fegyverzetellenőrzési kísérletei
1972. június 16-án Stockholmban került sor az ENSZ konferenciájára és határozatára a romboló fegyverek és más
rendszerek által okozott környezeti károk megelőzéséről!
1975-ben a szovjetek több javaslatot nyújtottak be a nukleáris leszerelésre és a skalár elektromágneses fegyverek leszerelésére.
Ezeket azonban az USA akkoriban figyelmen kívül hagyta.
1976/77-ben elfogadták az "ENSZ-ENMOD egyezményt" a "környezeti fegyverrendszerek" megelőzésére.
Ezek azonban csak részben voltak kötelezőek, és 1997-ben ismét felhígították őket.
Itt egy részlet az "ENMOD-egyezmény" 2. mellékletéből:
"A következő példák szemléltetik azokat a lehetőségeket, amelyeket a környezet manipulációs technikák alkalmazása okozhat:
Földrengések, cunamik, egy régió ökológiai egyensúlyának megbomlása, az időjárási minták (felhők, csapadék, ciklonok és
tornádók) változásai, az éghajlati minták és az óceáni áramlatok változásai, az
ózonréteg és az ionoszféra állapotának változásai."
Dr. William Cohen volt amerikai védelmi miniszter 1997. április 28-án egy athéni "terrorizmus-konferencián"
megerősítette e tömegpusztító fegyverek létezését:
"Mások még egyfajta ökoterrorizmust is folytatnak, elektromágneses hullámok segítségével megváltoztatják az
éghajlatot, földrengéseket idéznek elő, vulkánokat nyitnak meg.
Ez a valóság, és ezért kell fokoznunk a "terrorizmus elleni erőfeszítéseinket"!"
Cohen nem említette, hogy ezeket a fegyvereket elsősorban az atomhatalmak használják állami terrorizmus
formájában, hanem általában a terrorizmus álcája mögé rejtette ezeket az állami bűncselekményeket.
V. A csernobili reaktorkatasztrófa szigorúan titkos előtörténete
További kutatások után Werner Altnickel a skalárhullám-specialista és volt amerikai alezredes, Tom Bearden
honlapján további robbanásveszélyes kijelentéseket talált a csernobili atomreaktor felrobbanásához vezető tényleges
eseményekről, amelyeket a KGB titokban tartott és alig ismert.
Bearden alezredes a 2002-ben második kiadásban megjelent "FER DE LANCE" című könyvében azt írta, hogy
közvetlenül részt vett a nukleáris katasztrófában, ugyanakkor!
Ebben a könyvben amerikai katonai szempontból nagyon részletesen leírja a skalár, elektromágneses háborús
technológiát, amely a nukleáris katasztrófát okozta.
A könyvéből idézünk részleteket a 129. oldaltól kezdve, szem előtt tartva, hogy ez a skalár szuperfegyver
többek között még földrengések kiváltására is alkalmas:
"1986 áprilisában a "KGB interferométeres adók" elkezdtek elektromágneses energiát felhalmozni, amelyet
erőteljesen indukáltak a "San Andreas törés" oldalaiba, amely Los Angeles-en keresztül egészen San Franciscóig húzódik.
A harkálygerendák "belsejét" "szuper autópályaként" használták a longitudinális hullámok és az interferometria számára.
A szovjetek két sugárútvonalat használtak.
Az egyik északról jött le az Északi-sarkvidéken és a jéghegyeken keresztül a célterületre - a
másik pedig keletről érkezett a célterületre.
A szovjetek egy nagyon nagy földrengést idéztek elő - valójában egy egész sor ilyen rengés előállítása a San
Andreas törés mentén, erős utórengésekkel a fő rengés után, szörnyű pusztítást okozott volna.
Dióhéjban: Az "egyetlen nagy földrengésre" készültek, amitől mindenki olyan régóta várt és félt."
VI Az Egyesült Államok válasza az orosz harkálytámadásra
Tovább idézünk Tom Bearden könyvéből:
"Egy privát csoport lépett kapcsolatba velem.
Azt állították, hogy ki tudják kapcsolni az egyik adót egy hatalmas "fáziskonjugált jelimpulzus" előállításával, amely
egyenesen az adóba fut vissza, és katasztrofálisan "kiégeti" azt.
Valójában úgy tűnt, hogy az egész "Andreas Graben zónát" a teljes hosszában lévő többletenergia lerakásával akarták stimulálni.
Ebben az esetben egy kaliforniai földrengés indukciója éppen akkor kezdődött, és olyan mértékű volt, amelyre nem volt példa.
Ha ez az esemény vagy ezek az események bekövetkeznének, az amerikaiak életének és
vagyonának veszteségei elképesztőek lennének.
"A magas kockázati tényező"
A csoport által nekem feltett kérdés nagyon nehéz döntési helyzetet teremtett.
Az ilyen nagyméretű szovjet interferométersugarak, ha egyszer megépülnek, hatalmas
longitudinális elektromágneses hullámenergiát tartalmaznak.
Ha egy szovjet adóállomás közel volt a nukleáris létesítményekhez, és azonnal rövidzárlatot okozott az olvadás,
az összes "potenciális energia" egyenesen a földbe rohant.
Egy ilyen katasztrofális adóhiba esetén egy rendkívül erős "longitudinális
hullámimpulzus" terjedne a környező föld minden irányába.
Az impulzus által elsőként eltalált nukleáris anyag hirtelen és nagyon hevesen hasadna.
Ha az adó mindössze néhány kilométerre lenne egy vagy több "interkontinentális rakétakilövőhelytől",
az mintegy 30-40 "megatonnás nukleáris robbanófej" teljes robbanását eredményezhetné.
Egyre piszkosabb és piszkosabb... Az ebből eredő radioaktív szennyeződés és radioaktív sugárzás hatalmas
lenne, elterjedne az egész világon, és az elkövetkező években emberek millióinak halálát okozhatná.
Az atomreaktorok hasonló veszélyben lennének.
Az egyikben lévő összes hasadóanyag azonnali hasadása gigantikus nukleáris robbanást váltana ki.
Ez új precedenst teremtene.
Ez volt a "magas kockázati tényező".
Az "alacsony kockázati tényező"
Az "alacsony kockázati tényező" az lenne, ha mindez kevéssé vagy egyáltalán nem történne meg, esetleg
egy közeli törési zónában rengést váltana ki, stb.
Tudtam, hogy a szovjetek a korai "Kyshtym jeladó meghibásodása" után egy sokkal kisebb "EMP flashover"-t hoztak
létre, és ez a flashover nukleáris robbanást okozott egy közeli nukleáris hulladéktárolóból.
Azt is tudtam, hogy a Kyshtym után a szovjetek minden skalár "interferométeres adón" biztonsági
rendszereket szereltek fel az ilyen meghibásodások esetére.
Ha a biztonsági berendezések kitartanak, ha az adó hirtelen rövidre zárul, akkor elég sokáig tarthatják a "longitudinális EM
hullámsugarakat" és a potenciálokat ahhoz, hogy az energiát lassan és biztonságosan, hosszabb időn keresztül a földbe vezessék.
Ez volt az alacsony kockázati tényező."
VII A csernobili katasztrófa valódi oka
Bearden könyvében részletesen leírja, hogyan történt valójában a reaktorkatasztrófa:
"A csoport megköszönte, rájöttek, hogy ki fognak rúgni, és letették a telefont.
86.4.25-én tüzeltek, ahogy ígérték, és megsemmisítették a KGB egyik adóját - nyilvánvalóan
néhány kilométerre a csernobili atomreaktoroktól.
Abban a pillanatban, amikor az adót eltalálták és megsemmisítették, Bill Bise mérnök, aki kint volt a terepen és
mágneses meződetektorokkal mérte a Woodpecker sugarakat, megfigyelte a Woodpecker sugár hirtelen
megszűnését, amely kelet felől érkezett a Föld körül.
Amit jelenleg mért, az a távoli interferométer-adó sikeres megsemmisítése volt.
Tudtán kívül felfedezte egy nagyszabású ellentámadás eredményét egy nagyon veszélyes csatában.
A megsemmisült adónál a biztonsági berendezés bekapcsolódott, befogta a magas sugárzási potenciált, és mintegy
24 órán át tartotta, fokozatosan, lassan engedve az intenzív sugárzási energiát a földbe - mindvégig.
A csernobili reaktoroknak küldött kétségbeesett üzenet arra késztette az atomerőművek irányító
személyzetét, hogy azonnal leállítsák ezeket a reaktorokat (a kadmium vezérlő rudak leengedésével).
De a fűtőelemekben lévő urán természetesen még mindig ott volt.
Csernobil ezután lélegzetvisszafojtva várta, hogy a biztonsági óvintézkedések kitartanak-e.
1986. április 26-án a biztonsági berendezések végül meghibásodtak, és egy sokkal gyengébb "hosszirányú
hullámborulás" következett be, mint ami a biztonsági berendezések nélkül korábban bekövetkezett volna.
A földben terjedő longitudinális hullámok másodpercekkel azelőtt találták el a legközelebbi reaktormagot
Csernobilban, hogy a longitudinális hullámok megérkezésekor a földben lökés keletkezett volna.
A reaktormagban lévő urán egy része azonnal felhasadt, kilőtt a tartályszerkezetből, és radioaktív anyagot lövellt ki.
A nukleáris sugárzás szinte egész Európában elterjedt."
A Bearden-jelentésen kívül létezik egy nagyon kiegészítő jelentés is, amelyet Dr. Peter Beter készített.
Korábban J. F. Kennedy elnök nevezte ki az USA Külkereskedelmi Bankjának felügyeletére.
Leírta, hogy a skalár ellentámadás amerikai motivációja nem csak védelmi jellegű volt, hanem megerősítette, hogy az USA nem akarta
tovább tűrni az oroszok meglévő nagyobb technológiai előnyét, és ezért megsemmisítette az orosz skalárfegyverrendszert.
VIII Orosz tudósok cáfolják a hivatalos csernobili történetírást!
Az úgynevezett vezető média több mint 38 év elteltével is alig járult hozzá a csernobili
katasztrófával kapcsolatos igazság kiderítéséhez.
Ehelyett szinte kizárólag a kormányok hivatalos közleményeit propagálták.
Hát nem rendkívül kínos ez, különösen, mivel kormányok finanszírozzák őket?
Szükségszerűen azonban még az úgynevezett vezető médiumok is időnként részigazságokat tárnak fel.
Az egyik ilyen példa az "NDR-ARTE dokumentumfilm" 1998-ból: "Csernobil valódi oka?" címmel.
Ez a dokumentáció az "amerikai Bearden-jelentés" hiányzó darabja.
Orosz szempontból az orosz tudósok cáfolják az orosz kormány hivatalos kijelentéseit.
Mivel az orosz tudósok a KGB titkolózása miatt nyilvánvalóan nem voltak tisztában az atomerőmű urániumába közvetlenül
bejuttatott elektromágneses energiával, még nem tudták megmagyarázni a lezajlott fizikai folyamatok egy részét.
Mivel ez a dokumentumfilm értékes eredeti felvételeket mutat be a csernobili romokról, amelyek jelentősen
hozzájárulhatnak az igazság kiderítéséhez, most részleteket mutatunk ebből a dokumentumfilmből.
A Werner Altnickel által beillesztett kutatási háttér-információk nagyon hihetően magyarázzák el a csernobili eseményeket:
Műsorvezető ARTE: 1986 júliusában, két hónappal a csernobili atomerőműben bekövetkezett szörnyű katasztrófa után
a KGB kiadott egy listát szigorúan titkos utasításokról.
A lista élén a következő állt: "A szuper-GAU tényleges okát soha nem szabad megtudni."
De egy férfi mégis ki akarta deríteni az igazságot.
Konsztantyin Pavlovics Csecserov atomfizikus.
Ezért mászott tovább a romok közé, még a szarkofág alá is, amely most a lerombolt 4. számú reaktort veszi körül.
Furcsa nyomokat talált a balesetről, amelyek nem feleltek meg az akkori, a világ nyilvánossága előtt tett nyilatkozatoknak.
Csecserov, atomfizikus, Moszkva: Bemásztunk a reaktor aknájába, és tovább kúsztunk, a reaktor feletti
vezérlőterembe, sőt a reaktor alatti helyiségekbe is.
Fényképeket és videókat készítettünk, több száz mintát vettünk, és azt mondanám, hogy több ezer mérést végeztünk.
Csak ekkor jöttünk rá lassan, hogy mi történt valójában a 4-es blokkban.
És hirtelen rájöttünk, hogy az 1986-os hivatalos nyilatkozatok egyáltalán nem egyeznek azzal, amit az orrunk előtt láttunk.
ARTE műsorvezető: Ugyanakkor 1986 júliusában a KGB egy titkos listát adott át vezető politikusoknak és
tisztviselőknek, amely egyértelmű utasításokat tartalmazott.
Csercserov: Ezt a listát valóban furcsa módon, egyszerűen a titkosszolgálat, a KGB hozta létre.
Ez szokatlan volt. Politikai döntés.
A listát közzétették, és minden vezetőnek be kellett tartania.
A lista 1. pontja:
"A reaktorkatasztrófa valódi okait feltáró minden információ szigorúan titkos".
Tehát minden hivatalos bejelentés valótlan volt, mert nem volt titkos. Nagyon furcsa.
ARTE műsorvezető: A hivatalos magyarázat szerint az éjszakai reaktorbalesetet emberi mulasztás okozta, egy
felelőtlen kísérlet, amely tisztázni próbálta, hogy mit kell tenni a turbina hirtelen leállása esetén.
Mire a vészkapcsolóhoz nyúltak, már túl késő volt.
1 óra 23 perckor és 59 másodperckor hatalmas robbanás robbantotta le a reaktorcsarnok tetejét.
Izzó grafittörmelék zúdult a szomszédos épületekre, és radioaktív részecskékből álló felhő
emelkedett kilométeres magasságba az éjszakai égbolton.
A tanulmányt az Európai Közösség finanszírozta.
Az Allianz csoport jelentését 1995-ben véglegesítették.
Állítólag több anyagot tartalmaz, mint amennyit eddig valaha összegyűjtöttek.
Vannak azonban arra utaló jelek, hogy a jelentés inkább a hatóságok hivatalos adataira támaszkodik, mint saját kutatásaira.
Becslések szerint még mindig több 100 000 köbméter radioaktív anyag van a reaktorban, köztük csak 40 000
köbméter erősen radioaktív hulladék, amely 200 tonna nukleáris fűtőanyaggal keveredik.
De ha ez igaz lenne, akkor a szarkofágot csordultig kellene tölteni radioaktív anyaggal.
Csecserov és az emberei pedig aligha mászkálhattak odalent, legalábbis soha nem tudtak volna különösebb védelem nélkül.
Minden bizonnyal súlyos sugárkárosodást szenvednének a helyszínen.
Csercserov: A Csernobillal kapcsolatos szokásos elképzelések többségének kevés köze van a valósághoz.
A Csernobilban dolgozó emberek természetesen tudják az igazságot.
De mosolyognak a helyzet tisztázására tett erőfeszítéseken, és megtartják maguknak az igazságot.
ARTE műsorvezető: ...a csernobili atomerőművet egy olyan területen építették, amely
általánosan elismert, hogy geológiailag stabil.
Feliks Aptekajew, szeizmológus, Ukrajna: A földrengésváltozat ellenzői azt állították, hogy itt nem lehetnek földrengések,
mert földrengések egyszerűen nem fordulnak elő olyan régi geológiai táblaszerkezetben, mint ezen a területen.
ARTE műsorvezető: A szeizmológiai állomás valójában csak egy gyenge, helyi rengést regisztrált.
Tehát lehetett volna ilyen rengés Csernobilban?
Mit mondanak a szemtanúk?
Csercserov: Amikor a baleset történt, természetesen az összes éjszakai műszakos alkalmazott
valamilyen módon érintett volt az incidensben.
Függetlenül attól, hogy a vezérlőteremben vagy a turbinacsarnokban teljesítettek-e szolgálatot, mindannyian arról számoltak
be, hogy valahogy érezték, amikor a baleset bejelentette magát.
A legtöbb ember emlékszik egy tompa morajlásra, így kezdődött minden.
Egy mély frekvenciájú zaj, és a padló megremegett, a falak megingottak, a mennyezetről
vakolat csöpögött le. Mindenki emlékszik rá.
A föld mintha megnyílt volna alattuk.
Néhányan még azt is mondták, hogy olyan érzés volt, mint egy földrengés.
ARTE műsorvezető: 1990: Egy Kijevből származó dokumentum 20 szemtanú beszámolóját tartalmazza, olyan erőművi
alkalmazottak jelentéseit, akik aznap éjjel szolgálatban voltak.
Azt mondták: "A katasztrófa előtt megremegett a föld".
A 2-es erősségű földrengés, amelyet a szeizmológusok igazoltak és számos szemtanú is megerősített, mindössze
néhány másodperccel a katasztrófa előtt következett be.
Az NDR-ARTE dokumentumfilmje nem ad elegendő választ erre a földrengésre.
Bearden alezredes megjegyzéseinek köszönhetően azonban most már meggyőzően meg lehet magyarázni.
A geológiai viszonyok miatt nem lehetett természetes földrengés, hanem a leírt
elektromágneses titkos fegyverek használata okozta!
Abban a pillanatban lépett működésbe, amikor a biztonsági óvintézkedések csődöt mondtak, és a hatalmas mennyiségű
maradék energia hirtelen és ellenőrizhetetlenül a földbe ürült.
Másodpercekkel később robbanás történt az atomerőműben.
Az Arte dokumentumfilmje által keltett benyomás azonban, miszerint a földrengés lehetett a katasztrófa oka, bizonyítottan hamis.
Német tudósok a BIBLIS-B atomerőműben végzett tanulmányukban tudományos bizonyítékot szolgáltattak arra, hogy
legalább kb. 30 percig tart, amíg a nukleáris URÁN mag megolvad.
Ezért az Arte dokumentumfilmje végső soron csak Tom Bearden magyarázatával magyarázható, miszerint a csernobili
atomkatasztrófát a Szovjetunió és az USA KGB-je közötti háborús skalár elektromágneses csapásváltás okozta.
ARTE: Műsorvezető: De ezekre az érdekes kijelentésekre soha nem fordítottak figyelmet:
Csercserov: Mennydörgést hallottam, egy tányér leesett a mennyezetről.
A padló megremegett, a lámpák kialudtak, a vészvilágítás bekapcsolt.
30-40 másodperc múlva éles hangokat hallottunk fölöttünk a irányából. A B sorban a tető beomlott.
Először az egyik korong esett le, majd egymás után a másik.
Aztán kialudt a fény. Először a rengés, a rázkódás és a vibrálás, majd a fény kialszik.
Amikor a lámpa újra kigyullad, a reaktor kikapcsolása mellett döntenek.
Pontosan ugyanolyan volt. Először a kopogások és ütések, majd a döntés a reaktor kikapcsolásáról.
Ez a döntő pont.
A tetőn lévő lyukon keresztül láttam egy ilyen csillogást, nem tüzet, valami mást.
A vezérlőterem falai remegni kezdtek, ahogy a mennyezet és a padló is.
Néhány másodperc múlva egy második robbanás.
Kicsit gyengébb, de furcsa, hogy minden szétrepült.
Színes csillogás, amely száz méter magasra lőtt felfelé.
ARTE műsorvezető: A szemtanúk beszámolói és Csecserov megállapításai egy dolgot világossá tesznek:
A szovjet hatóságok által 1986-ban közzétett nyilatkozat hamis volt.
Újra és újra teljesen meglepő megfigyelések születnek.
Csecsecsorov: Például azt remélték, hogy a grafitburkolat és a reaktormag sértetlen maradt - de
semmi ilyesmi nem történt, csak egy tátongó lyuk volt.
Azt feltételezték, hogy a reaktort körülvevő gyűrű alakú bioprotektív tartály megsemmisült, vagy
legalábbis súlyosan megsérült - de ez is tévedés volt.
Majdnem sértetlen volt, csak kisebb sérülésekkel.
Felületének nagy részén, különösen a belsejében, még a szín is megmaradt.
Werner Altnickel: Minden másodpercek alatt történt. Amikor az EMP energiabemenet hirtelen aktiválódott és kilökte az uránt.
Egy normális olvadás sokkal lassabb lett volna, és a tartályban lévő festék biztosan leégett volna.
Ez olyan gyorsan történt, hogy valószínűleg a bioedény hőtehetetlensége miatt a
festék nem égett meg, még a belsejében sem.
Csecsecsorov: Arra számítottak, hogy a reaktoraknában bekövetkező robbanás mindent felszakít - de semmi sem szakadt fel.
Ehelyett a grafitsapka stabilizálására szolgáló támaszok közül sok egyszerűen leolvadt és elégett.
És amikor közelebbről megnézted ezeket az olvadt részeket, világossá vált, hogy itt egy nagyon különös hőhatás működött.
Mintha egy hegesztőpisztoly égette volna át a csöveket.
Igen, a csövek úgy néznek ki, mintha egy hegesztőgép vagy egy plazmalámpa vágta volna le őket."
Werner Altnickel A csövek, amelyek úgy pusztultak el, mintha plazmalánggal égették volna őket, csak a hatalmas skalár
elektromágneses energia által létrehozott plazmával magyarázhatók, amelyet a meghibásodott
biztonsági földelőrendszerek már nem tudtak feltartóztatni.
Műsorvezető ARTE: Éjfél van, másfél órával a baleset előtt a halászok tompa dübörgést hallanak.
1:10: Nagyon furcsa jelenés a központi csarnok bejáratánál lévő őrposzton.
A közelgő földrengés epicentruma állítólag pont alatta volt.
1:21: A számítóközpont vezetője a központi csarnokban egy kékes fénysugárzást lát körútja során.
1:23:35: A földrengés megkezdődik. Nagy csattanás és a négyes blokk reng.
1:23:40: Az illetékes alkalmazott észreveszi a remegést, és megnyomja a vészhívó gombot.
A rezgések fokozódnak.
Az első erőteljes ütközés, függőleges támaszok ide-oda tántorognak.
A mennyezeti csempék leesnek. Újra felcsillan a fény.
A gépcsarnokban ablakok robbantak be. Erős földrengés, és a reaktor felrobban.
Tizenhét perccel később egy kolléga a vezérlőteremben újabb robbanást észlel.
A földrengésnek vége.
A szeizmográf nem regisztrálta a második robbanást.
Csecserov: A felső szobákban a pusztítás képe elgondolkodtatott bennünket.
Valamiféle nyomáshullámoknak kellett lennie odafent; talán még ki is váltották őket.
Sok ellentmondás volt számunkra odafent, aminek az okait eleinte nem tudtuk megmagyarázni.
Werner Altnickel: Dr. Sebastian Pflugbeil a Sugárvédelmi Társaságtól, idézetek a
Strahlentelexből, szám: 3623632002, elérhető az IPPNW-nél.
Pflugbeil azt mondja: Csecserov háromszor járt a reaktoraknában, ahol általában a fűtőelemek vannak.
A videofelvételei azonban egyértelműen azt mutatják, hogy ott valójában nincs nukleáris fűtőanyag.
Hová tűnt? Valami átolvadt az aljára, de csak egy kicsit.
Csecserov hipotézise: A reaktor teljes magja, egy hatalmas, lyukas sajtra emlékeztető grafittömb, amelybe a
fűtőelemeket és a vezérlő rudakat tartalmazó csövek vannak behelyezve, rakétaként lőtt ki a reaktor aknájából.
Ennek hatására a reaktortengely 2500 tonnás fedele felfelé kavarodott.
A reaktormag körülbelül 40-50 méter magasan repült el mellette, és útközben részben elpárolgott.
Aztán egy nukleáris robbanás mindent szétszakított, és szinte az összes nukleáris üzemanyagot a környezetbe juttatta.
A nehéz fedél ismét lezuhant, és most ferdén áll a reaktorakna fölött."
Vladimir Strachov, Geofizikai Intézet Moszkva: De van egy akadály:
Csecserov verziója szerint a reaktorban a helyzetnek 15-20 másodpercen belül robbanásig kellene fokozódnia.
Checherov: A 4. blokk a következő képet kínálja:
Az olvadt fém végigfolyt a padlón, akadályba ütközött, felfelé lőtt, és szőlő alakban megszilárdult.
Még ma is látható, és természetesen lefilmeztük.
Becslések szerint az olvadt fém másodpercenként körülbelül 5 méteres sebességgel áramlott.
Tehát nem lassú vagy viszkózus.
Öt méter másodpercenként, ez nagyon gyors.
A reaktorból származó olvadt fém legfeljebb 50 métert tett meg.
Így a fém körülbelül tíz másodpercig folyt. Aztán megszilárdult.
És gyakran függőleges helyzetben, azaz lefelé áramlás közben.
Így még arra sem volt elég idő, hogy a padlóra folyjon, és ott megdermedjen.
W. Strachow: Ráadásul ott van az a tény, hogy emberek mászkáltak a megsemmisült reaktorban.
Természetesen az emberek azt gondolták, hogy a sugárzás intenzitása ott óriási lehet,
mert a reaktorból radioaktív anyag áramlott oda.
Most kiderült, hogy az ottani sugárzás valójában nem is olyan erős.
Természetesen az emberek védőruhát öltöttek a reaktor romjaihoz vezető expedícióra.
De még mindig nagyon meglepő, hogy egyikük sem halt meg.
Úgy tűnik, még senki sem komolyan beteg.
Ez érdekes.
Úgy tűnik, hogy a reaktorból származó radioaktív anyagból alig jutott be az épületbe.
Még szabadesésben sem lefelé.
Az egész túl gyorsan történt.
Werner Altnickel megjegyzése: A fent leírt gyors és rövid ideig tartó áramlási mozgás és az olvadék hirtelen megszilárdulása akkor
nyer értelmet, ha felismerjük, hogy az urániumba bejuttatott külső EMP energia heves volt, és csak néhány másodpercig tartott.
Ez a következőket jelenti: az urán atommagok heves és gyors aktiválódása és a forró, vékony olvadt tömeg gyors áramlási
sebességgel és gyors megszilárdulással az áramlás közepén, amikor az indukált EMP energia elszakad, és
a kívülről tápláló elektromágneses tűz így eltűnik.
A hivatalos KGB-listák szerint a reaktortöltésnek állítólag csak 4%-a menekült meg, és 96%-a még mindig a romok között lenne.
Valójában valószínűleg éppen fordítva van.
Szinte minden kirepült, és a reaktor majdnem üres.
Ezt a tudósok is megerősítik.
A reaktortartály alatt elszabadult, rövid időre nagyon forró olvadék főleg a
burkolófémekből állhatott, pl. cirkóniumból az urán helyett.
A külső energiabevitel által aktivált urán hirtelen felfelé lőtt a szabad levegőbe, mintha ágyúcsőből lőtték volna ki.
Mivel alulról alig jutott ki aktivált urán, és alig volt mérhető sugárzás, az emberek halál nélkül bemászhattak.
Amikor a szovjetek rájöttek, hogy a létesítményüket lövik - az amerikaiak -, még mindig sikerült 24 órán keresztül
elterelniük az energiát, amelyet aztán visszadobtak a földbe.
De 24 óra elteltével ezek a tároló létesítményekkel ellátott földelőrendszerek egyáltalán nem
voltak képesek ezeket a hatalmas energiákat megfékezni.
És ha belegondolunk, hogy csak a maradék, ami megmaradt, pedig már 24 órája kisütötték, sikerült felrobbantani egy atomerőművet,
akkor el lehet képzelni, hogy mi történt volna, ha például nem lett volna ilyen elszigetelő rendszerük - azaz a
földbe való kisütéses rendszer a teljes energiára, ami aztán visszajön. Akkor mind felrobbant volna.
IX. A csernobili leleplezések jelentősége a jelenlegi drámai világhelyzet szempontjából
Werner Altnickel kutatásai kártyavárként omlanak össze a kormányok és az összes úgynevezett vezető média hivatalos nyilatkozatai.
A leírt skalár szuperfegyvereket a hadsereg és a titkosszolgálatok a majdnem 40 évvel ezelőtti
"csernobili szuper-gau" óta továbbfejlesztették, és ezért ma már minden bizonnyal még veszélyesebbek.
Különösen az USA bizonyítottan használta ezt a titkos technológiát az "éghajlat és az időjárás manipulálására" az alaszkai hatalmas
HAARP antennarendszer és az azt követő technológiák révén.
Ez a csernobili leleplezés tehát sok komoly kérdést vet fel, különösen a világ jelenlegi nagyon drámai helyzetét illetően:
1. A jelenlegi éghajlati változások és időjárási jelenségek, mint például a szélsőséges szárazság, áradások, tornádók, sőt
földrengések stb., ahogyan azt az "UN-ENMOD egyezmény" is megerősíti, közvetlenül kapcsolódnak-e
ezekhez a titkos katonai szuperfegyverrendszerekhez?
2. A jelenlegi CO2-pánik csak egy globálisan szervezett elterelő manőver, hogy ezeket az időjárási fegyverrendszereket
továbbra is a nyilvánosság számára észrevétlenül használhassák?
3. Az atomerőművek ketyegő időzített bombák, mert bármikor megtámadhatják őket ezek a titkos fegyverrendszerek?
4. jelentenek-e ezek a titkos fegyvertechnológiák sokkal nagyobb veszélyt, mint a nukleáris fegyverek, tekintettel
a világ jelenlegi problémás pontjainak eszkalálódására?
Kedves nézőink, Az elmúlt évtizedek megmutatták, hogy sem az USA-nak a szövetséges államokkal, sem Oroszországnak a kommunista
államokkal nem áll érdekében, hogy felszámolja ezeket a skalárfegyver-rendszereket,
amelyek az egész emberiség létét fenyegetik.
A közmédia teljes mértékben kudarcot vallott küldetésében, és az őszinte felvilágosítókat
is összeesküvés-elméletek híveiként üldözte.
Ez a súlyos dokumentumfilm hozzájárul ahhoz, hogy végre nyilvános vita alakuljon ki ezekről a
fegyverrendszerekről, amelyek az emberiség létét fenyegetik.
Az 1986. április 26-i, máig megmagyarázhatatlan csernobili katasztrófa arra tanít
bennünket, hogy ezt csak az emberek tehetik meg.
Eljött az igazságot szerető emberek megvilágosodásának ideje!
Kérjük, segítsen abban, hogy ez a dokumentáció minden lehetséges módon nyilvánosságra kerüljön.
Ossza meg ezt a felkavaró videót közösségi platformokon, például Facebookon, tiktokon,
Twitteren, telegramban, Instagramon vagy e-mailben.
Rövid programrészleteket is letölthetnek a kék információs dobozunkban a www.kla.tv oldalon.
Csak aktív terjesztésükkel lehet megállítani azokat a bűnözőket, akik még mindig titokban és fel
nem ismert módon használják ezeket a fegyvereket!