Černobiļa ne tikai piegādāja plutoniju kodolumbām, bet arī pati bija daļa no gigantiska ieroča."
"Mums ir jauns ierocis - tā teikt, mūsu zinātnieku portfolio.
Tā ir tik spēcīga, ka, ja to izmantotu bezgalīgi, visa dzīvība uz zemes tiktu iznīcināta."
"HAARP - ieroču sistēma, kas bojā klimatu"
"ar elektromagnētisko viļņu palīdzību mainīt klimatu, izraisīt zemestrīces, atklāt vulkānus.
"Augsts riska faktors"
Viņi tika atlaisti 25.4.86.
Tad 1986. gada 26. aprīlī beidzot sabojājās drošības aprīkojums. izšāvās no konteinera
konstrukcijas un izšļakstīja radioaktīvo materiālu.
Kodoldraudi izplatījās pa visu Eiropu."
Werner Altnickel, kurš kopš 1974. gada ir pašnodarbināts televīzijas meistars, ir 1997. gada
EUROSOLAR balvas un citu vides balvu ieguvējs.
2008. gadā viņš nolasīja lekciju par ķīmiskajiem laikapstākļu manipulēšanas ieročiem, pazīstamiem kā chemtrails,
vairāk nekā 1000 apmeklētāju "Anticenzūras konferencē".
Viņš arī apsprieda elektromagnētiskās "laikapstākļu manipulācijas metodes", izmantojot HAARP iekārtas.
Kā vides aizsardzības aktīvists viņš bija Zaļās partijas biedrs un 1987. gadā kļuva par Greenpeace aktīvistu.
Altnickel intensīvi nodarbojās ar Černobiļas atomelektrostacijas katastrofu 1986. gada 26. aprīlī.
Saskaņā ar oficiālo informāciju tā bija visnopietnākā avārija kodolenerģijas miermīlīgas izmantošanas vēsturē.
Tiek apgalvots, ka katastrofa notikusi izmēģinājuma laikā, kura mērķis bija imitēt pilnīgu
kodolreaktora ārējās barošanas avota atteici.
Verneru Altnicelu šis skaidrojums nekad neapmierināja.
Pēc tam, kad viņš bija publicējis savu intensīvo pētījumu par Černobiļas reaktora katastrofu,
2005. gadā Greenpeace viņu atlaida ar atlūgumu.
Vēstulē bija norādīts, ka viņa publikācijas par Černobiļu, laikapstākļu manipulācijām un skalāro
ieroču sistēmām neatbilst Greenpeace interesēm.
Kla.TV šodien pārraida Vernera Altnickela dokumentālo filmu.
Tajā viņš pārliecinoši pierāda, ka Černobiļas avārija patiesībā nevarēja būt "avārija"!
Daudzo acīmredzamo pretrunu dēļ Altnikels intensīvi pētīja 2002. gadā publicēto skalāro viļņu speciālista un
ASV pulkvežleitnanta Toma Bīardena grāmatu "FER DE LANCE".
Viņš nonāca pie secinājuma, ka šo katastrofu izraisīja skalārā, elektromagnētiskā triecienu
apmaiņa starp Padomju Savienības KGB un ASV.
Tajā laikā Černobiļas atomelektrostacija atradās Padomju Savienības teritorijā.
Ne Krievijas puse, ne ASV nav ieinteresētas noskaidrot patieso šīs iespējamās avārijas izcelsmi!
Tāpēc Vernera Altnickela pētījumi ir tik ļoti aktuāli!
Šī dokumentālā filma nav tikai vēsturiska pārvērtēšana.
Toreiz izmantotās ieroču sistēmas pašreizējā dramatiskajā globālajā situācijā mums rada vēl bīstamākus draudus.
Mēs pie tā atgriezīsimies šīs programmas beigās.
I. Prof. Dr. Edmunda Lengfeldera eksplozīvie apgalvojumi
Savā pētniecībā Verners Altnicels (Werner Altnickel) nonāca pie Martina Ebnera (Martin Ebner) 2003. gada 31. augusta raksta par
ekskursiju ar žurnālistiem uz Černobiļas atomelektrostacijas slēgto zonu kopā ar profesoru Dr. Edmundu Lengfelderu (Dr.
Edmund Lengfelder) no Otto Huga radiācijas institūta Minhenē.
Viņš un viņa komanda regulāri sniedza palīdzību radioaktīvi piesārņotajiem cilvēkiem, tostarp medicīnisku palīdzību.
Prof. Dr. Lengfelders izteicis šādus sprādzienbīstamus apgalvojumus: Citējam Martina Ebnera
31.8.2003. ziņojumu "Landpartie mit Geigerzähler":
"Tagad es redzu Černobiļu! Sarkofāgu un visu pārējo!"
. Pripjata - pārsteidzoši liela spoku pilsēta bijušajiem spēkstacijas darbiniekiem
- ir redzama blakus atomelektrostacijai.
Un kas ir šīs milzīgās antenas, kas nav zināmas nevienā Černobiļas fotogrāfijā, bet tagad
ir redzamas ar neapbruņotu aci virs Pripjatas?
Lengfeldera deklarācija:
Tā ir nepabeigtā atbilde ASV "Zvaigžņu karu programmai", proti, divas 150 metrus augstas un 600 metrus garas antenu sienas.
Desmit no tiem bija jāizvieto 35 kilometru diametra aplī, lai jonosfērā raidītu augstfrekvences starus.
Atspulgi ar ārkārtīgi intensīviem stariem varēja sasniegt ikvienu zemeslodes punktu un
paralizēt, piemēram, Rietumu komunikāciju sistēmas.
Atomelektrostacijai bija paredzēts nodrošināt milzīgu enerģijas daudzumu - 16 reaktoru blokus.
"Tas būtu izdevies," ir pārliecināts Lengfelderis: .
Tāpēc Černobiļa ne tikai piegādāja plutoniju bumbām, bet arī pati bija daļa no milzu ieroča."
Prof. Dr. Lengfeldera teikto apstiprina arī ieraksti, kas redzami Bavārijas raidorganizācijas 2006. gada dokumentālajā filmā:
Daba atgūst teritoriju koku pēc koka.
Barjeru aizliegtajā zonā paceļ tikai braucienam uz nākamo aizliegtās zonas vietu.
Visur ir piesārņots strauji augošs mežs, kā arī elektrības balstu mežs, ko nevar pārkausēt, jo tērauds paliktu radioaktīvs.
Pilonus izmantoja, lai piegādātu elektroenerģiju mājsaimniecībām un rūpniecībai, kā arī augstfrekvences
pretraķešu aizsardzības sistēmai, ar kuru padomju vara vēlējās iznīcināt ASV un kodolraķetes.
Katastrofas rezultātā tā elektronika ir iznīcināta; tāpat kā viss pārējais šeit, tā ir pārvērtusies par kapa plāksni.
Saskaņā ar profesora Dr. Lengfeldera teikto, Černobiļas atomelektrostacijas galvenais mērķis bija
piegādāt milzīgu enerģijas daudzumu netālu no Pripjatas esošajam militārajam superlielgabalam!
Pēdējā posmā bija paredzēts uzbūvēt 16 atomelektrostacijas.
Tiem bija paredzēts apgādāt kopumā desmit šādus superieročus ar neiedomājamiem enerģijas apjomiem.
Šis plāns noteikti nav palicis nepamanīts ASV slepenajiem dienestiem!
II. Militārā superieroča izstrāde Padomju Savienībā
Tā kā Padomju Savienība nespēja tik ātri panākt ASV atombumbu izstrādē, tā izmantoja vācu augstfrekvenču inženieru
zināšanas, kuri pēc 1945. gada tika deportēti uz Krieviju.
Viņi jau bija izstrādājuši jauna tipa tāla darbības rādiusa izlūkošanas radaru un
tagad Krievijā pētīja "antenas virs horizonta".
Tā rezultātā tika izstrādātas skalārās elektromagnētiskās "radara raķešu atklāšanas antenas" un atbilstošā elektronika!
Pēckara attīstības kulminācija bija tehnoloģijas ar dubultiem ieguvumiem:
Izstrādātie ieroči tika izmantoti ne tikai miermīlīgiem mērķiem, bet arī militārām vajadzībām, piemēram, raķešu
palaišanai, zemestrīču izraisīšanai, manipulācijām ar laikapstākļiem, psihiskām manipulācijām utt. .
Krievu jaunā tehnoloģija kļuva pazīstama kā "Woodpecker".
Termins "dēdis" radies no radio traucējumu trokšņa, kas līdzinās dzeguzes āmuriem un ko pirmie atklāja radioamatieri.
Arī ASV laikraksts "Miami Herald" izmantoja šo terminu rakstā "Cīņa ar krievu dzeguzi".
Šis superierocis ir staru tipa ierocis, kam nepieciešams gigantisks enerģijas daudzums.
1957. gadā šī militārā skalārā superieroča pētījumi izraisīja lielu katastrofu bijušajā PSRS.
Kištimā, netālu no Majaka, atradās slepena kodolmateriālu "militāro pētījumu rūpnīca".
Šīs katastrofas rezultātā radiācijas līmenis reģionā bija simtreiz augstāks nekā Černobiļā!
Bijušais ASV armijas pulkvežleitnants Toms Bārdens bija analītiķis Pentagonā.
Viņš bija atzīts "skalāro tehnoloģiju speciālists" un vācu valodā publicēja grāmatu "Skalartechnolgie".
Šo katastrofu viņš skaidro šādi: "Padomju vara bija radījusi enerģētisku pārrāvumu savā agrīnajā Kyshtym neveiksmē.
Tas bija izraisījis kodolsprādzienu netālu esošajā kodolatkritumu glabātavā!
Radioaktīvie nokrišņi piesārņoja aptuveni 1200 kvadrātkilometru lielu teritoriju, kas joprojām ir ļoti piesārņota.
Es arī zināju, ka padomju vara bija uzstādījusi drošības sistēmas visos savos skalārajos raidītājos, lai pasargātu
no avārijas situācijām, līdzīgām tai, kas notika Kištimā .
Viņi vēlējās izmantot šīs drošības sistēmas, lai raidītāju īssavienojuma gadījumā enerģiju
lēni un droši novadītu zemē ilgākā laika periodā."
Savā grāmatā "FER DE LANCE" Bārdens turpina:
"Jaunie superieroči tika izstrādāti, ražoti un izvietoti KGB vadībā.
Tā kā tās bija slepenas, tās nekad netika nodotas regulārai Krievijas armijai!"
Bijušais Padomju Savienības valdības vadītājs Ņikita Hruščovs 1960. gadā tās prezidijā nāca klajā ar
šādu paziņojumu par nākotnes skalārajiem ieročiem:
"Mums ir jauns ierocis - tā teikt, mūsu zinātnieku portfolio.
Tā ir tik spēcīga, ka, ja to izmantotu bezgalīgi, visa dzīvība uz zemes tiktu iznīcināta."
Tomēr jaunais skalārais superierocis tika palaists tikai 1963. gada aprīlī.
Pārāk vēlu, lai Hruščovs varētu stāties pretī ASV konfrontācijai Kubas raķešu krīzes laikā 1962. gada oktobrī.
Pirmo reizi superierocis tika izmantots 1963. gada 10. aprīlī, lai iznīcinātu ASV zemūdeni "U.S.S. TRESHER" pie ASV austrumu
piekrastes zemūdens vingrinājumu laikā, demonstrējot spēku!
Tomēr oficiālajā historiogrāfijā joprojām tiek apgalvots, ka atomzemūdenē nogrima tehniska defekta dēļ.
III Militārais superierocis spēj manipulēt ar laikapstākļiem!
1962. gadā bijušais ASV prezidents Lindons B. Džonsons teica: "Tas, kurš kontrolē laikapstākļus, kontrolēs pasauli."
Tā kā ir pierādīts, ka šī jaunā skalārā tehnoloģija spēj ietekmēt laikapstākļus, jebkurš progress šo
ieroču izpētē nozīmē milzīgu politisko un militāro spēku!
Jau pagājušā gadsimta 70. gados padomju un vēlāk arī citi militārie spēki veica lielas manipulācijas ar laikapstākļiem.
Par padomju "dzeguzes raidītājiem" tika ziņots gan ASV, gan Eiropā.
Tas ir parādīts, piemēram, karikatūrā par laika kontroli 1974. gada 8. augusta laikrakstā "WELT am SONNTAG":
Populārā veidā tika apspriesta elektromagnētiskā zemestrīču kontrole, karstuma viļņu un
ārkārtēja sausuma kontrole, kā arī snigšanas ģenerēšana.
Arī Eiropas Parlaments 1999. gada 14. janvāra ziņojumā "HAARP - klimatam kaitīga ieroču sistēma"
apstiprina šādu bīstamu laikapstākļu ieroču pastāvēšanu!
IV. Militārā superieroča izmēģinājumi bruņojuma kontroles jomā
1972. gada 16. jūnijā Stokholmā notika ANO konference un rezolūcija par iznīcinošo ieroču un
citu sistēmu radītā kaitējuma videi novēršanu!
1975. gadā Padomju Savienība iesniedza vairākus priekšlikumus par kodolatbruņošanos un
skalāro elektromagnētisko ieroču atbruņošanos.
Tomēr ASV tolaik tos ignorēja.
1976./77. gadā tika pieņemta "ANO ENMOD konvencija", lai novērstu "vides ieroču sistēmas".
Tomēr tie bija saistoši tikai daļēji un 1997. gadā atkal tika mīkstināti.
Šeit ir izraksts no "ENMOD konvencijas" 2. pielikuma:
"Turpmākie piemēri ilustrē iespējas, ko var radīt vides manipulācijas metožu izmantošana:
Zemestrīces, cunami, reģiona ekoloģiskā līdzsvara izjaukšana, laikapstākļu izmaiņas (mākoņi, nokrišņi, cikloni
un tornado), klimata un okeāna straumju izmaiņas, ozona slāņa un jonosfēras stāvokļa izmaiņas."
Bijušais ASV aizsardzības ministrs Dr. Viljams Koens 1997. gada 28. aprīlī Atēnās notikušajā "terorisma
konferencē" apstiprināja šo masu iznīcināšanas ieroču esamību:
"Citi pat nodarbojas ar sava veida ekoterorismu, mainot klimatu, izraisot zemestrīces, atverot
vulkānus, izmantojot elektromagnētiskos viļņus.
Tas ir reāli, un tāpēc mums ir jāpastiprina mūsu "pretterorisma centieni"!"
Koens neminēja, ka šos ieročus galvenokārt izmanto kodolvalstis valsts terorisma veidā, bet parasti
šos valsts noziegumus slēpa zem terorisma aizsega.
V. Černobiļas reaktora katastrofas slepenā aizvēsture
Turpinot pētījumus, Verners Altnicels (Werner Altnickel) skalāro viļņu speciālista un bijušā ASV pulkvežleitnanta Toma Bārdena
(Tom Bearden) tīmekļa vietnē atrada jaunus sprādzienbīstamus apgalvojumus par patiesajiem notikumiem, kas
izraisīja Černobiļas kodolreaktora sprādzienu, kurus KGB turēja slepenībā un par kuriem tikpat kā nebija zināms.
Pulkvežleitnants Bārdens savā grāmatā "FER DE LANCE", kas iznāca 2002. gadā otrajā izdevumā, raksta, ka viņš
bija tieši iesaistīts kodolkatastrofā tajā pašā laikā!
No ASV militārās perspektīvas raugoties, šajā grāmatā viņš ļoti detalizēti apraksta skalāro, elektromagnētisko
kara tehnoloģiju, kas izraisīja kodolkatastrofu.
Mēs citējam fragmentus no viņa grāmatas no 129. lappuses un tālāk, paturot prātā, ka šo skalāro superieroci
var izmantot pat zemestrīču izraisīšanai, cita starpā:
"1986. gada aprīlī "KGB interferometra raidītāji" sāka uzkrāt elektromagnētisko enerģiju, kas tika spēcīgi
inducēta "Sanandreasa lūzuma" malās, kas iet cauri Losandželosai un līdz pat Sanfrancisko.
Woodpecker staru "iekšpusi" viņi izmantoja kā "super maģistrāles" garenviļņiem un interferometrijai.
Padomju Savienība izmantoja divus staru kūļa ceļus.
Viens no tiem no ziemeļiem caur Ziemeļpola reģionu un aisbergiem nokrita uz mērķi, bet otrs no austrumiem ielidoja mērķa zonā.
Padomju vara sarīkoja ļoti lielu zemestrīci - patiesībā, lai radītu veselu šādu zemestrīču sēriju visā Sanandreasa
lūzuma garumā ar spēcīgiem pēcgrūdieniem pēc galvenās zemestrīces, tā būtu izraisījusi briesmīgus postījumus.
Īsumā: Viņi gatavoja "vienu lielu zemestrīci", ko visi jau tik ilgi gaidīja un no kuras baidījās."
VI ASV atbildes reakcija uz Krievijas dzeņa uzbrukumu
Citējam tālāk no Toma Bārdena grāmatas:
"Ar mani sazinājās privāta grupa.
Viņi apgalvoja, ka var izslēgt vienu no raidītājiem, radot spēcīgu milzīgu "fāzes konjugāta signāla replikas impulsu",
kas ieplūdīs atpakaļ raidītājā un katastrofāli to "sadedzinās".
Patiesībā izrādījās, ka visu "Andreas Grabena zonu" bija paredzēts stimulēt, nogulsnējot lieko enerģiju visā tās garumā.
Šajā gadījumā Kalifornijā tikko bija sākusies zemestrīce, kurai tika piedēvēta zemestrīces izraisīšana, un
tās lielums bija tāds, kam nebija līdzīga precedenta.
Ja šis vai šie notikumi notiktu, amerikāņu dzīvību un īpašuma zaudējumi būtu milzīgi.
"Augsta riska faktors"
Jautājums, ko man uzdeva grupa, radīja ļoti sarežģītu lēmumu pieņemšanas situāciju.
Šādi lieli padomju interferometru staru kūļi pēc to uzbūvēšanas satur milzīgu garenisko elektromagnētisko viļņu enerģiju.
Ja padomju raidītājs atrastos kodoliekārtu tuvumā un to nekavējoties pārtrauktu īssavienojums,
izkausējot, visa "potenciālā enerģija" ieplūstu tieši zemē.
Šādas katastrofālas raidītāja atteices gadījumā ārkārtīgi spēcīgs "garenviļņu impulss"
izplatītos visos apkārtējās zemes virzienos.
Pirmais kodolmateriāls, ko skāra impulss, sadalītos pēkšņi un ļoti spēcīgi.
Ja raidītājs atrastos tikai dažu kilometru attālumā no vienas vai vairākām "starpkontinentālo raķešu atrašanās
vietām", tas varētu izraisīt aptuveni 30 vai 40 "megatonu kodolgalviņu" pilnu sprādzienu.
Arvien netīrāks un netīrāks... Izraisītie nokrišņi un radioaktīvais piesārņojums būtu milzīgs, izplatītos pa visu
pasauli un turpmākajos gados varētu nogalināt miljoniem cilvēku.
Kodolreaktoriem draudētu līdzīgi draudi.
Tūlītēja visu skaldmateriālu skaldīšanās vienā no tām izraisītu gigantisku kodolsprādzienu.
Tas radītu jaunu precedentu.
Tas bija "augsta riska faktors".
"Maza riska faktors"
"Maza riska faktors" būtu tāds, ka tas notiktu maz vai nenotiktu vispār, iespējams, izraisot tuvējā lūzuma zonā utt.
Es zināju, ka pēc agrīnās "Kyshtym raidītāja atteices" padomju spēki bija radījuši "EMP zibspuldzi" daudz mazākā
apjomā, un šī zibspuldze bija izraisījusi kodolsprādzienu netālu esošajā kodolatkritumu glabātavā.
Es arī zināju, ka pēc Kištima padomju vara uz visiem saviem skalārajiem "interferometru raidītājiem" bija
uzstādījusi drošības sistēmas šādu kļūmju gadījumam.
Ja drošības ierīces noturēsies, ja raidītājs pēkšņi pārtrauktu darboties, tās varētu noturēt "garenvirziena EML
viļņu starus" un potenciālus pietiekami ilgi, lai lēnām un droši izkliedētu enerģiju zemē ilgākā laika periodā.
Tas bija zema riska faktors."
VII Černobiļas katastrofas patiesais cēlonis
Savā grāmatā Bārdens detalizēti apraksta, kā patiesībā tika izraisīta reaktora katastrofa:
"Grupa man pateicās, saprata, ka tiks atlaisti, un nolika klausuli.
Viņi atklāja uguni 25.4.86., kā bija solījuši, un iznīcināja vienu no KGB raidītājiem -
acīmredzot dažus kilometrus no Černobiļas kodolreaktoriem.
Brīdī, kad raidītājs tika notriekts un iznīcināts, inženieris Bils Bise, kurš bija izgājis laukā un ar magnētiskā lauka
detektoriem mērīja Dzeņķa starus, pamanīja, ka Dzeņķa staru kūlis, kas aplidoja zemi no austrumiem, pēkšņi tika atcelts.
Tas, ko viņš pašlaik mērīja, bija attālinātā interferometra raidītāja veiksmīga iznīcināšana.
Nezinot, viņš bija atklājis, ka ir noticis liels pretuzbrukums ļoti bīstamā kaujā.
Iznīcinātajā raidītājā ieslēdzās drošības iekārtas, kas uztvēra lielo radiācijas potenciālu un noturēja to
aptuveni 24 stundas, pakāpeniski lēnām atbrīvojot intensīvo radiācijas enerģiju zemē - visu šo laiku.
Černobiļas reaktoriem adresētais izmisīgais ziņojums lika atomelektrostacijas vadības personālam nekavējoties
izslēgt šos reaktorus (nolaižot kadmija vadības stieņus).
Taču urāns degvielas stieņos, protams, joprojām bija.
Pēc tam Černobiļā ar aizturētu elpu gaidīja, vai drošības pasākumi būs spēkā.
Tad 1986. gada 26. aprīlī drošības ierīces beidzot salūza, un notika daudz vājāka "garenviļņu apgāšanās"
nekā tā, kas būtu notikusi iepriekš bez drošības ierīcēm.
Zemē izplatījušies garenviļņi Černobiļā trāpīja uz tuvāko reaktora serdi dažas sekundes pirms
zemē radās trieciens, kad garenviļņi nonāca zemē.
Daļa urāna, kas atradās trāpītā reaktora aktīvajā zonā, nekavējoties sašķēlās, izkrita no
konteinera konstrukcijas un izmeta radioaktīvu materiālu.
Kodoldraudi izplatījās gandrīz visā Eiropā."
Papildus Bārdena ziņojumam ir arī ļoti papildinošs Dr. Pētera Bētera ziņojums.
Prezidents J. F. Kenedijs viņu iepriekš bija iecēlis par ASV Ārējās tirdzniecības bankas vadītāju.
Viņš paskaidroja, ka ASV motivācija šim skalāro ieroču pretuzbrukumam bija ne tikai aizsardzības raksturs, bet arī
apstiprināja, ka ASV nevēlējās turpināt pieļaut pastāvošo lielāko tehnoloģisko pārsvaru pār krieviem un
tāpēc iznīcināja Krievijas skalāro ieroču iekārtu.
VIII Krievijas zinātnieki apgāž oficiālo Černobiļas historiogrāfiju!
Pat pēc vairāk nekā 38 gadiem tā sauktie vadošie plašsaziņas līdzekļi nav devuši gandrīz nekādu ieguldījumu,
lai noskaidrotu patiesību par Černobiļas katastrofu.
Tā vietā viņi ir izplatījuši gandrīz tikai valdību oficiālos paziņojumus.
Vai tas nav ļoti apkaunojoši, jo īpaši tāpēc, ka tās finansē valdības?
Tomēr, protams, pat tā sauktie vadošie plašsaziņas līdzekļi reizēm atklāj daļēju patiesību.
Viens no tādiem piemēriem ir 1998. gada "NDR-ARTE" dokumentālā filma ar nosaukumu "Īstais Černobiļas iemesls?".
Šī dokumentācija ir trūkstošais "ASV Bārdena ziņojuma" puzles gabaliņš.
No Krievijas viedokļa raugoties, Krievijas zinātnieki atspēko Krievijas valdības oficiālos paziņojumus.
Tā kā KGB slepenības dēļ Krievijas zinātniekiem acīmredzot nebija zināšanu par elektromagnētiskās enerģijas tiešo
ievadīšanu kodolspēkstacijas urānā, viņi vēl nevarēja izskaidrot dažus no notikušajiem fizikālajiem procesiem.
Tā kā šajā dokumentālajā filmā ir redzami vērtīgi oriģināli kadri no Černobiļas drupām, kas var sniegt nozīmīgu
ieguldījumu patiesības noskaidrošanā, mēs tagad demonstrējam fragmentus no šīs dokumentālās filmas.
Vernera Altnickela (Werner Altnickel) ievietotā pētnieciskā pamatinformācija ļoti
ticami izskaidro faktiskos notikumus Černobiļā:
Raidījuma vadītājs ARTE: 1986. gada jūlijā, divus mēnešus pēc briesmīgās katastrofas Černobiļas
atomelektrostacijā, KGB izdeva slepenu instrukciju sarakstu.
Saraksta augšgalā bija: "Faktiskais super-GAU cēlonis nekad nedrīkst būt zināms."
Taču viens vīrietis vēlējās noskaidrot patiesību.
Kodolfiziķis Konstantīns Pavlovičs Čečerovs.
Tāpēc viņš turpināja kāpt drupās, pat zem sarkofāga, kas tagad ieskauj sagrauto 4. reaktoru.
Viņš atrada dīvainas negadījuma pēdas, kas nesakrita ar tolaik pasaules sabiedrībai sniegtajiem paziņojumiem.
Čečerovs, kodolfiziķis, Maskava: Mēs uzkāpām reaktora šahtā un rāpāmies tālāk, uz attiecīgo vadības
telpu virs reaktora, pat uz telpām zem reaktora.
Mēs fotografējām un filmējām, ņēmām simtiem paraugu un, es teiktu, tūkstošiem mērījumu.
Tikai tad mēs pamazām sapratām, kas patiesībā bija noticis ar 4. bloku.
Un pēkšņi mēs sapratām, ka oficiālie 1986. gada paziņojumi vispār nesakrīt ar to, ko redzējām acu priekšā.
ARTE vadītājs: Tajā pašā laikā 1986. gada jūlijā KGB augsta ranga politiķiem un amatpersonām
nodeva slepenu sarakstu ar skaidriem norādījumiem.
Čečerovs: Šo sarakstu dīvainā veidā patiešām izveidoja slepenie dienesti, KGB.
Tas bija neparasti. Politisks lēmums.
Saraksts tika publicēts, un visiem vadītājiem tas bija jāievēro.
Saraksta 1. punkts:
"Visa informācija, kas atklāj patiesos reaktora katastrofas cēloņus, ir slepena".
Tātad visi oficiālie paziņojumi bija nepatiesi, jo tie nebija slepeni. Ļoti dīvaini.
ARTE raidījuma vadītājs: Saskaņā ar oficiālo skaidrojumu nakts reaktora avāriju izraisīja cilvēciska kļūda, bezatbildīgi mēģinot
noskaidrot, kā rīkoties pēkšņas turbīnas apstāšanās gadījumā.
Kad viņi aizsniedzās līdz avārijas slēdžam, jau bija par vēlu.
Pulksten 1.23 un 59 sekundes milzīgs sprādziens norāva reaktora halles jumtu.
Kvēlojošas grafīta atlūzas gāzās uz blakus esošajām ēkām, un radioaktīvo daļiņu
mākonis pacēlās kilometru augstumā nakts debesīs.
Pētījumu finansēja Eiropas Kopiena.
Allianz grupas ziņojums tika pabeigts 1995. gadā.
Tajā esot vairāk materiālu, nekā jebkad iepriekš ir bijis savākts.
Tomēr ir dažas pazīmes, kas liecina, ka ziņojums vairāk balstās uz iestāžu oficiālajiem datiem nekā uz pašu veikto pētījumu.
Tiek lēsts, ka reaktorā joprojām ir vairāki 100 000 kubikmetru radioaktīvā materiāla, tostarp 40 000 kubikmetru ļoti
radioaktīvo atkritumu, kas sajaukti ar 200 tonnām kodoldegvielas.
Bet, ja tā būtu taisnība, tad sarkofāgs būtu līdz malām piepildīts ar radioaktīviem materiāliem.
Un Čečerovs un viņa vīri diez vai varēja uzkāpt turpat lejā, vismaz ne bez īpašas, īpaši izstrādātas aizsardzības.
Viņi noteikti ciestu smagus radiācijas bojājumus uz vietas.
Čečerovs: Lielākajai daļai ierasto priekšstatu par Černobiļu ir maz sakara ar realitāti.
Cilvēki, kas strādā Černobiļā, protams, zina patiesību.
Taču viņi smaida par centieniem noskaidrot situāciju un paturēt patiesību pie sevis.
ARTE raidījuma vadītājs: ...Černobiļas atomelektrostacija tika uzbūvēta teritorijā, kas ir vispāratzīta par ģeoloģiski stabilu.
Felikss Aptekajevs, seismologs, Ukraina: Zemestrīču versijas pretinieki apgalvoja, ka zemestrīču šeit
nevar būt, jo zemestrīces vienkārši nerodas tik senā ģeoloģiskā uzbūvē kā šajā teritorijā.
ARTE vadītājs: Seismoloģiskā stacija patiesībā reģistrēja tikai vāju, lokālu zemestrīci.
Tātad, vai Černobiļā varēja notikt šāda zemestrīce?
Ko liecina aculiecinieku ziņojumi?
Čečerovs: Kad notika negadījums, protams, visi nakts maiņas darbinieki bija kaut kādā veidā iesaistīti šajā incidentā.
Neatkarīgi no tā, vai viņi dežurēja dispečercentrā vai turbīnu zālē, viņi visi ziņoja, ka kaut
kādā veidā izjuta, kad avārija paziņoja par sevi.
Lielākā daļa cilvēku atceras blāvu dungošanu, ar to viss sākās.
Izskanēja zemas frekvences troksnis, un grīda satricinājās, sienas šūpojās, no griestiem sūcās apmetums. To atceras visi.
Šķita, ka zeme zem viņiem atveras.
Daži pat teica, ka tā bija kā zemestrīce.
ARTE raidījuma vadītājs: 1990: Kijevā izdotajā dokumentā ir 20 aculiecinieku liecības, ziņojumi no
elektrostacijas darbiniekiem, kuri tajā naktī dežurēja.
Viņi sacīja: "Zeme satricinājās, pirms notika katastrofa."
2 magnitūdas zemestrīce, ko pārbaudīja seismologi un apstiprināja daudzi aculiecinieki,
notika tikai dažas sekundes pirms katastrofas.
NDR-ARTE dokumentālā filma nesniedz pietiekamu atbildi uz šo zemestrīci.
Tomēr, pateicoties pulkvežleitnanta Bārdena komentāriem, tagad to var pārliecinoši izskaidrot.
Ņemot vērā ģeoloģiskos apstākļus, tā nevarēja būt dabiska zemestrīce, bet to izraisīja
aprakstīto elektromagnētisko slepeno ieroču izmantošana!
Tas tika iedarbināts brīdī, kad drošības pasākumi izgāzās un milzīgs daudzums atlikušās
enerģijas pēkšņi un nekontrolēti tika izvadīts zemē.
Tikai dažas sekundes vēlāk atomelektrostacijā notika sprādziens.
Tomēr Arte dokumentālajā filmā radītais iespaids, ka katastrofas cēlonis varētu būt zemestrīce, ir acīmredzami nepatiess.
Vācu zinātnieki BIBLIS-B atomelektrostacijas pētījumā ir snieguši zinātniskus pierādījumus tam, ka kodolenerģijas
kodola serdes kušanai ir nepieciešamas vismaz aptuveni 30 minūtes, lai notiktu URĀNIJA kodola serdes kušana.
Tāpēc Arte dokumentālo filmu galu galā var izskaidrot tikai ar Toma Bārdena skaidrojumiem, ka Černobiļas
kodolkatastrofu izraisīja karadarbīga skalārā elektromagnētiskā triecienu apmaiņa starp Padomju Savienības KGB un ASV.
ARTE: Vadītājs: Taču šiem interesantajiem apgalvojumiem nekad netika pievērsta uzmanība:
Čečerovs: Es dzirdēju pērkonu, no griestiem nokrita plāksne.
Grīda satricinājās, gaisma apsīka, iedegās avārijas apgaismojums.
Pēc 30 līdz 40 sekundēm virs mums no . B rindā iebruka jumts.
Vispirms krita viens disks, tad viens pēc otra.
Tad gaisma nodzisa. Vispirms trīce, grūdieni un vibrācijas, tad gaisma nodziest.
Kad gaisma atkal iedegas, tiek pieņemts lēmums reaktoru izslēgt.
Tas bija tieši tas pats. Vispirms triecieni un sitieni, un tad lēmums izslēgt reaktoru.
Tas ir izšķirošais aspekts.
Caur caurumu jumtā es redzēju tādu mirdzumu, nevis uguni, bet kaut ko citu.
Sienas vadības telpā sāka drebēt, tāpat kā griesti un grīda.
Pēc dažām sekundēm atskanēja otra eksplozija.
Nedaudz vājāks, bet dīvaini, kā viss izplūda.
Krāsains mirdzums, kas uzvirmoja simts metru augstumā.
ARTE raidījuma vadītājs: Aculiecinieku liecības un Čečerova secinājumi skaidri parāda vienu lietu:
Padomju iestāžu 1986. gadā publicētais paziņojums bija nepatiess.
Atkal un atkal tiek izdarīti pilnīgi pārsteidzoši novērojumi.
Čečerovs: Piemēram, bija cerēts, ka grafīta apvalks un reaktora aktīvā zona būs palikusi
neskarta, bet nekas tāds nebija, bija tikai caurums.
Tika pieņemts, ka gredzenveida aizsargkonteiners ap reaktoru ir iznīcināts vai vismaz
nopietni bojāts, taču arī tas bija nepareizi.
Tā bija gandrīz neskarta, tikai ar nelieliem bojājumiem.
Uz lielas virsmas daļas, īpaši iekšpusē, bija saglabājusies pat krāsa.
Werner Altnickel: Tas viss notika dažu sekunžu laikā. Kad EMP enerģijas ievade pēkšņi aktivizējās un izsvieda urānu.
Parastā kušana būtu notikusi daudz lēnāk, un krāsa konteinerā noteikti būtu sadegusi.
Tas notika tik ātri, ka, iespējams, biokonteinera siltuma inerce neļāva krāsai sadegt pat no iekšpuses.
Čečerovs: Bija gaidāms, ka sprādziens reaktora šahtā visu saplēsīs - bet nekas netika saplēsts.
Tā vietā daudzi grafīta vāciņa stabilizācijas balsti bija vienkārši izkusuši un sadeguši.
Un, aplūkojot šīs izkusušās detaļas tuvāk, kļuva skaidrs, ka šeit darbojas ļoti savdabīgs siltuma efekts.
It kā no metināšanas lāpas, kas caur caurulēm bija izdegusi.
Jā, caurules izskatās tā, it kā tās būtu sagrieztas ar kādu metināšanas aparātu vai plazmas lāpu."
Werner Altnickel Caurules, kas tika iznīcinātas kā ar plazmas lāpu, var pārliecinoši izskaidrot tikai ar plazmu, ko
radīja milzīgā skalārā elektromagnētiskā enerģija, kuru vairs nespēja pārtvert bojātās drošības zemējuma sistēmas.
Raidījuma vadītājs ARTE: Ir pusnakts, aptuveni pusotru stundu pirms negadījuma zvejnieki dzird klusu dungošanu.
1:10:10: ļoti dīvaina parādība sardzes postenī pie ieejas centrālajā zālē.
Gaidāmās zemestrīces epicentrs esot bijis tieši zem tās.
1:21:21: Datorcentra vadītājs apskates laikā centrālajā zālē pamana zilganu gaismas mirdzumu.
1:23:35: Zemestrīce sākas. Liels trieciens un četru bloku drebēšana.
1:23:40: Atbildīgais darbinieks pamana trīci un nospiež avārijas pogu.
Vibrācijas palielinās.
Pirmais spēcīgais trieciens, vertikālie balsti lūzt uz priekšu un atpakaļ.
Krīt griestu flīzes. Atkal mirgo gaisma.
Mašīnu zālē saplīst logi. Notiek spēcīgi zemes grūdieni, un reaktors eksplodē.
Septiņpadsmit minūtes vēlāk kolēģis vadības telpā reģistrē vēl vienu sprādzienu.
Zemestrīce ir beigusies.
Otro sprādzienu seismogrāfs nereģistrēja.
Čečerovs: Iznīcināšanas aina augšējās telpās lika mums aizdomāties.
Tur augšā droši vien ir bijuši kādi spiediena viļņi, iespējams, tie tur pat tika iedarbināti.
Mums tur bija daudz neatbilstību, kuru cēloņus sākumā nevarējām izskaidrot.
Werner Altnickel: Dr. Sebastian Pflugbeil no Radiācijas aizsardzības biedrības, citāti no
Strahlentelex, numurs 3623632002, pieejams IPPNW.
Pflugbeil saka: Čečerovs trīs reizes atradās reaktora šahtā, kur parasti atrodas degvielas elementi.
Taču viņa videoieraksti skaidri parāda, ka kodoldegvielas tur patiesībā nav.
Kur tā ir pazudusi? Kaut kas ir izkusis apakšā, bet tikai nedaudz.
Čečerova hipotēze: visa reaktora aktīvā zona - milzīgs grafīta bloks, kas līdzinās sieram ar caurumiem, kurā
ievietotas caurules ar degvielas elementiem un vadības stieņiem - ir kā raķete izšāvusies uz augšu no reaktora šahtas.
Tas izraisīja 2500 tonnu smagā reaktora šahtas pārsega virpuļošanu uz augšu.
Reaktora aktīvā zona lidoja tai garām aptuveni 40-50 metrus augstu un pa ceļam daļēji iztvaikoja.
Tad kodolsprādziens visu saplēsa un gandrīz visu kodoldegvielu izmeta vidē.
Smagais pārsegs atkal nogāzās un tagad stāv slīpi virs reaktora šahtas."
Vladimirs Strahovs, Ģeofizikas institūts Maskava: Bet ir kāds klupšanas akmens:
Saskaņā ar Čečerova versiju situācija reaktorā 15-20 sekunžu laikā eskalējas līdz sprādzienam.
Čečerovs: 4. blokā ir šāds attēls:
Izkausētais metāls plūda pa grīdu, atsitās pret kādu šķērsli, uzlēca uz augšu un sacietēja vīnogu formā.
To var redzēt vēl šodien, un, protams, mēs to filmējām.
Var lēst, ka izkausētais metāls plūda ar ātrumu aptuveni 5 metri sekundē.
Tātad ne lēns vai viskozs.
Pieci metri sekundē - tas ir ļoti ātri.
Izkausētais metāls no reaktora pārvietojās ne tālāk par 50 metriem.
Metāls plūda apmēram desmit sekundes. Tad tas sacietēja.
Un bieži vien vertikālā stāvoklī, t. i., kamēr tā plūst lejup.
Tāpēc nebija pat pietiekami daudz laika, lai aizplūstu līdz grīdai un tur sastingtu.
W. Strachow: Turklāt ir arī fakts, ka iznīcinātajā reaktorā bija cilvēki.
Protams, cilvēki domāja, ka radiācijas intensitātei tur jābūt milzīgai, jo
radioaktīvais materiāls no reaktora bija ieplūdis tur.
Tagad izrādās, ka radiācija tur patiesībā nav tik spēcīga.
Protams, cilvēki bija uzvilkuši aizsargtērpus, lai dotos ekspedīcijā uz reaktora drupām.
Taču joprojām ir ļoti pārsteidzoši, ka neviens no viņiem nav miris.
Acīmredzot pat neviens nav nopietni slims.
Tas ir interesanti.
Acīmredzot gandrīz nekas no radioaktīvā materiāla no reaktora nenonāca ēkā.
Pat ne brīvā kritienā uz leju.
Tas viss notika pārāk ātri.
Vernera Altnickela piezīme: Iepriekš aprakstītā straujā un īslaicīgā plūsmas kustība un pēkšņā kausējuma
sacietēšana ir loģiska, ja apzinās, ka ārējā EMP enerģijas ieplūde urānā bija spēcīga un ilga tikai dažas sekundes.
Tas nozīmē: spēcīgu un strauju urāna atomu kodolu aktivizāciju un karstu, plānu izkausētu masu ar strauju plūsmas ātrumu un strauju
sacietēšanu plūsmas vidū, kad inducētā EMP enerģija pārtrūkst un tādējādi izzūd ārēji kurināmā elektromagnētiskā uguns.
Saskaņā ar KGB oficiālajiem sarakstiem no reaktora esot izkļuvuši tikai 4 % no reaktora pildījuma, bet 96 % joprojām esot drupās.
Patiesībā, iespējams, ir otrādi.
Gandrīz viss izlidoja, un reaktors ir gandrīz tukšs.
To apstiprina arī zinātnieki.
Izplūdušais, īsu brīdi ļoti karstais izkausētais materiāls zem reaktora korpusa, iespējams, sastāv galvenokārt
no pārklājuma metāla, piemēram, cirkonija urāna vietā.
Urāns, aktivizēts ar ārējās enerģijas pieplūdumu, pēkšņi kā no lielgabala stobra izšaudās augšup gaisā.
Tā kā apakšā gandrīz nekāds aktivizēts urāns neizdalījās un radiācija nebija
izmērāma, cilvēki varēja uzkāpt iekšā, nemirstot.
Kad padomju karavīri saprata, ka amerikāņi apšauda viņu objektu, viņiem tomēr izdevās 24 stundas
novirzīt enerģiju, kas pēc tam tika iemesta atpakaļ zemē.
Taču pēc 24 stundām šīs zemējuma sistēmas ar krātuvēm vispār nespēja noturēt šo milzīgo enerģiju.
Un, ja ņemam vērā, ka tikai atlikušie, lai gan tie jau 24 stundas bija izlādējušies, spēja uzspridzināt atomelektrostaciju, varam
iedomāties, kas būtu noticis, ja, piemēram, viņiem nebūtu šādas ierobežošanas sistēmas - t.i., izlādes sistēmas
zemē, lai iegūtu pilnu enerģiju, kas pēc tam atgriežas atpakaļ. Tad tās visas būtu uzsprāgušas.
IX. Černobiļas atklāsmes nozīme attiecībā uz pašreizējo dramatisko situāciju pasaulē
Vernera Altnickela pētījumi liek valdību un visu tā saukto vadošo mediju oficiālajiem paziņojumiem sabrukt kā kāršu namiņam.
Aprakstītos skalāros superieročus militārie un slepenie dienesti ir pilnveidojuši kopš "Černobiļas supergara" pirms gandrīz
40 gadiem, un tāpēc šodien tie noteikti ir vēl bīstamāki.
Īpaši ASV šo slepeno tehnoloģiju ir pierādāmi izmantojušas, lai veicinātu "klimata un laikapstākļu
manipulācijas", izmantojot milzīgo HAARP antenu sistēmu Aļaskā un tai sekojošās tehnoloģijas.
Tāpēc šī Černobiļas atklāsme rada daudzus nopietnus jautājumus, īpaši saistībā ar pašreizējo dramatisko situāciju pasaulē:
1. Vai pašreizējās klimata pārmaiņas un laikapstākļu parādības, piemēram, ārkārtējs sausums, plūdi, tornado un pat
zemestrīces u.c., ko apstiprina "ANO-ENMOD konvencija", ir tieši saistītas ar šīm slepenajām militārajām superieroču sistēmām?
2. vai pašreizējais CO2 radītais satraukums ir tikai globāli organizēts diversijas manevrs, lai šīs laikapstākļu ieroču
sistēmas varētu turpināt izmantot sabiedrībai nepamanītas?
3. vai atomelektrostacijas ir bumba ar nokavēto laiku, jo tām jebkurā laikā var uzbrukt ar šīm slepenajām ieroču sistēmām?
4. Vai šīs slepenās ieroču tehnoloģijas rada daudz lielākus draudus nekā kodolieroči, ņemot
vērā pašreizējo pasaules problēmu eskalāciju?
Dārgie skatītāji, Pēdējās desmitgades ir parādījušas, ka ne ASV ar tās sabiedrotajām valstīm, ne Krievija ar
komunistiskajām valstīm nav ieinteresētas attīrīt šīs skalāro ieroču sistēmas, kas apdraud visas cilvēces eksistenci.
Sabiedriskie plašsaziņas līdzekļi ir pilnīgi izgāzušies savā misijā un ir vajājuši arī patiesos
apgaismotājus kā sazvērestības teoriju piekritējus.
Šī nozīmīgā dokumentālā filma ir iecerēta kā ieguldījums, lai beidzot notiktu publiskas debates par šīm
ieroču sistēmām, kas apdraud pašas cilvēces eksistenci.
Joprojām neizskaidrotā 1986. gada 26. aprīļa Černobiļas katastrofa māca, ka to var izdarīt tikai cilvēki.
Ir pienācis patiesību mīlošu cilvēku apgaismības laiks!
Lūdzu, palīdziet nodrošināt, lai šī dokumentācija tiktu publicēta visos iespējamos veidos.
Kopīgojiet šo aizraujošo video sociālajās platformās, piemēram, Facebook, tiktok, Twitter, telegram, Instagram vai pa e-pastu.
Mūsu zilajā informācijas lodziņā www.kla.tv ir pieejami arī īsi programmas izvilkumi lejupielādei.
Tikai aktīvi izplatot tos, var apturēt noziedzniekus, kuri joprojām slepeni un neatpazīti izmanto šos ieročus!