Prin urmare, Cernobîl nu numai că a furnizat plutoniu pentru bombe nucleare, dar a fost el însuși parte a unei arme gigantice."
"Avem o nouă armă - în portofoliul cercetătorilor noștri, ca să spun așa.
Atât de puternic încât, dacă ar fi folosit la nesfârșit, toate formele de viață de pe Pământ ar fi șterse."
"HAARP - Un sistem de arme care dăunează climei"
"schimbarea climei, crearea cutremurelor, deschiderea vulcanilor prin utilizarea undelor electromagnetice.
"Factorul de risc ridicat"
Au tras pe 25.4.86
Apoi, la 26 aprilie 1986, echipamentul de siguranță a cedat în cele din urmă. a ieșit din structura
containerului și a împrăștiat material radioactiv.
Radiațiile nucleare s-au răspândit în întreaga Europă."
Werner Altnickel, care este un tehnician de televiziune independent din 1974, este laureat al
Premiului EUROSOLAR 1997 și al altor premii de mediu.
În 2008, el a ținut o prelegere despre armele chimice de manipulare a vremii, cunoscute sub numele de chemtrails, în fața
a peste 1.000 de vizitatori la "Conferința împotriva cenzurii".
El a discutat, de asemenea, despre "tehnicile de manipulare a vremii" electromagnetice folosind instalațiile HAARP.
Ca ecologist, a fost membru al Partidului Verde și a devenit activist Greenpeace în 1987.
Altnickel s-a ocupat intens de dezastrul de la centrala nucleară de la Cernobîl din 26 aprilie 1986.
Conform raportului oficial, acesta a fost cel mai grav accident din istoria utilizării pașnice a energiei nucleare.
Se pare că dezastrul a avut loc în timpul unui test menit să simuleze o defecțiune completă a
sursei de alimentare externă a reactorului nuclear.
Werner Altnickel nu a fost niciodată mulțumit de această explicație.
După publicarea cercetărilor sale intensive privind dezastrul reactorului de la Cernobîl, el a fost concediat
de Greenpeace în 2005 printr-o scrisoare de concediere.
Scrisoarea menționa că publicațiile sale despre Cernobîl, manipularea vremii și sistemele de
arme scalare nu erau în interesul Greenpeace.
Kla.TV difuzează astăzi un documentar de Werner Altnickel.
În acesta, el demonstrează în mod concludent că accidentul de la Cernobîl nu ar fi putut fi un "accident" în realitate!
Din cauza multor neconcordanțe evidente, Altnickel a studiat intens cartea "FER DE LANCE", publicată în 2002 de specialistul
în unde scalare și locotenent-colonelul american Tom Bearden.
El a ajuns la concluzia că această catastrofă a fost cauzată de un schimb războinic de lovituri electromagnetice
scalare între KGB-ul din Uniunea Sovietică și SUA.
La acea vreme, centrala nucleară de la Cernobîl se afla pe teritoriul Uniunii Sovietice.
Nici partea rusă, nici SUA nu au niciun interes în a clarifica adevăratul context al acestui presupus accident!
Acesta este motivul pentru care cercetarea lui Werner Altnickel este atât de actuală!
Acest documentar nu este doar despre o reevaluare istorică.
Sistemele de armament folosite atunci reprezintă o amenințare și mai periculoasă pentru
noi în situația globală dramatică actuală.
Vom reveni asupra acestui aspect la sfârșitul acestui program.
I. Declarații explozive ale Prof. Dr. Edmund Lengfelder
În cercetările sale, Werner Altnickel a dat peste un articol al lui Martin Ebner din 31 august 2003 despre o excursie cu
jurnaliști în zona de excludere a centralei nucleare de la Cernobîl cu Prof. Dr. Edmund Lengfelder
de la Institutul de radiații Otto Hug din München.
El și echipa sa au ajutat în mod regulat persoanele contaminate radioactiv, inclusiv din punct de vedere medical.
Prof. Dr. Lengfelder a făcut următoarele declarații explozive: Cităm din raportul "Landpartie
mit Geigerzähler" de Martin Ebner din 31.8.2003:
"Acum pot vedea Cernobîlul! Sarcofagul și totul!"
. Pripyat, orașul fantomă uimitor de mare pentru foștii angajați ai centralei, poate fi văzut lângă centrala nucleară.
Și ce sunt aceste antene uriașe care nu sunt cunoscute din nicio fotografie de la Cernobîl, dar care
pot fi văzute acum cu ochiul liber deasupra Pripyat?
Declarația lui Lengfelder:
Acesta este răspunsul neterminat la "programul Războiul Stelelor" din SUA, și anume doi pereți de
antene de 150 de metri înălțime și 600 de metri lungime.
Zece dintre acestea ar fi trebuit să fie amplasate într-un cerc cu un diametru de 35 de kilometri pentru
a trimite fascicule de înaltă frecvență în ionosferă.
Reflecțiile de acolo ar fi putut ajunge în fiecare punct de pe Pământ cu raze extrem de intense și ar fi putut
paraliza sistemele de comunicații occidentale, de exemplu.
Centrala nucleară trebuia să furnizeze cantități uriașe de energie, 16 reactoare.
"Asta ar fi funcționat", este sigur Lengfelder: .
Prin urmare, Cernobîl nu numai că a furnizat plutoniu pentru bombe , dar a fost el însuși parte a unei arme gigantice."
Declarațiile Prof. Dr. Lengfelder sunt, de asemenea, confirmate de înregistrări care pot fi văzute într-un documentar
realizat de Bavarian Broadcasting Corporation în 2006:
Natura recuperează situl copac cu copac.
Bariera din zona restricționată este ridicată doar pentru călătoria către următoarea zonă restricționată.
Pădurea în creștere rapidă de pretutindeni este contaminată, la fel ca și pădurea de stâlpi de electricitate,
care nu pot fi topiți deoarece oțelul ar rămâne radioactiv.
Stâlpii furnizau electricitate pentru gospodării și industrie, dar și pentru sistemul de apărare antirachetă
de înaltă frecvență cu care sovieticii doreau să elimine rachetele americane și nucleare.
Sistemul său electronic a fost distrus de catastrofă; la fel ca orice altceva de aici, s-a transformat într-o piatră funerară.
Potrivit profesorului Dr. Lengfelder, scopul principal al centralei nucleare de la Cernobîl a fost de a
furniza cantități uriașe de energie pentru o superarmă militară aflată în apropiere de Pripyat!
În etapa finală, urmau să fie construite 16 centrale nucleare.
Acestea urmau să furnizeze un total de zece astfel de super-arme cu cantități inimaginabile de energie.
Acest plan nu a trecut cu siguranță neobservat de serviciile secrete americane!
II. Dezvoltarea unei super-arme militare în Uniunea Sovietică
Deoarece sovieticii nu au putut să ajungă din urmă SUA atât de repede în dezvoltarea bombelor atomice, au
utilizat cunoștințele inginerilor germani de înaltă frecvență care au fost deportați în Rusia după 1945.
Aceștia dezvoltaseră deja un nou tip de radar de recunoaștere cu rază lungă de acțiune și efectuau acum
cercetări privind "antenele peste orizont" în Rusia
Acest lucru a dus la dezvoltarea de "antene de detectare a rachetelor radar" electromagnetice
scalare și a componentelor electronice corespunzătoare!
Evoluțiile postbelice au culminat apoi cu tehnologii cu beneficii duble:
În plus față de utilizarea lor pașnică, aceste arme dezvoltate au fost, de asemenea, utilizate pentru atac și distrugere de către
armată, de exemplu, pentru lansarea de rachete, pentru excitarea cutremurelor, pentru
manipularea vremii sau pentru manipularea minții etc.
Noua tehnologie a rușilor a devenit cunoscută sub numele de "Woodpecker".
Termenul "ciocănitoare" provine de la zgomotul de interferență radio similar cu ciocănitul unei ciocănitoare,
care a fost descoperit pentru prima dată de radioamatori.
Ziarul american "Miami Herald" a folosit, de asemenea, acest termen în articolul "Battle with Russian Woodpecker".
Această superarmă este un tip de armă cu raze care necesită cantități gigantice de energie.
În 1957, cercetarea acestei superarme scalare militare a provocat un dezastru major în fosta URSS.
La Kyshtym, lângă Mayak, a existat o "instalație de cercetare militară" nucleară secretă.
Această catastrofă a dus la niveluri regionale de radiații de o sută de ori mai mari decât la Cernobîl!
Fostul locotenent-colonel militar american Tom Bearden a fost analist la Pentagon.
A fost un "specialist recunoscut în tehnologia scalară" și a publicat cartea în limba germană "Skalartechnolgie".
El explică această catastrofă după cum urmează: "Sovieticii au produs un flashover energetic în eșecul lor timpuriu Kyshtym.
Acest lucru a provocat o explozie nucleară la o instalație de depozitare a deșeurilor nucleare din apropiere!
Pulberile radioactive au contaminat aproximativ 1 200 de kilometri pătrați, care sunt extrem de contaminați și astăzi.
De asemenea, știam că sovieticii instalaseră sisteme de securitate la toate emițătoarele lor scalare pentru a se proteja
împotriva situațiilor de urgență precum cea din Kyshtym .
Ei doreau să utilizeze aceste sisteme de siguranță pentru a descărca energia în sol încet și în siguranță, pe o perioadă
extinsă de timp, în cazul unui scurtcircuit la emițătoare."
În cartea sa "FER DE LANCE", Bearden continuă:
"Noile super-arme au fost dezvoltate, produse și utilizate sub conducerea KGB.
Deoarece erau strict secrete, nu au fost niciodată predate armatei ruse obișnuite!"
Fostul șef de guvern al Uniunii Sovietice, Nikita Hrușciov, a făcut următoarea declarație cu privire la
viitoarele arme scalare în fața prezidiului său în 1960:
"Avem o nouă armă - în portofoliul cercetătorilor noștri, ca să spun așa.
Atât de puternic încât, dacă ar fi folosit la nesfârșit, toate formele de viață de pe Pământ ar fi șterse."
Cu toate acestea, noua superarmă scalară nu a fost operațională până în aprilie 1963.
Prea târziu pentru Hrușciov pentru a contracara confruntarea SUA în criza rachetelor cubaneze din octombrie 1962.
Superarma a fost utilizată pentru prima dată la 10 aprilie 1963 pentru a distruge submarinul american "U.S.S.
TRESHER" în largul coastei de est a SUA în timpul unui exercițiu subacvatic, ca o demonstrație de forță!
Cu toate acestea, istoriografia oficială încă susține că submarinul cu propulsie nucleară
s-a scufundat din cauza unei defecțiuni tehnice.
III O superarmă militară poate manipula vremea!
În 1962, fostul președinte american "Lyndon B. Johnson" spunea: "Cel care controlează vremea va controla lumea".
Deoarece s-a dovedit că această nouă tehnologie scalară poate influența vremea, orice progres în cercetarea
acestor arme înseamnă o putere politică și militară enormă!
Încă din anii 1970, sovieticii și mai târziu alte forțe militare au efectuat manipulări majore ale vremii.
"Transmițătoarele ciocănitoare" sovietice au fost raportate atât în SUA, cât și în Europa.
Acest lucru este demonstrat, de exemplu, într-un desen animat despre controlul vremii din "WELT am SONNTAG" din 8 august 1974:
Controlul electromagnetic al cutremurelor, controlul valurilor de căldură și al secetei extreme, precum și generarea
căderilor de zăpadă au fost discutate aici într-un mod popular.
Parlamentul European confirmă, de asemenea, existența acestor arme meteorologice periculoase într-un raport din 14 ianuarie
1999 intitulat "HAARP - Un sistem de arme care dăunează climei"!
IV. Încercări de control al armelor în cazul superarmei militare
La 16 iunie 1972, la Stockholm a avut loc Conferința și Rezoluția ONU privind prevenirea daunelor
aduse mediului de armele distructive și alte sisteme!
În 1975, sovieticii au prezentat mai multe propuneri pentru dezarmarea nucleară și
dezarmarea armelor electromagnetice scalare.
Totuși, acestea au fost ignorate de SUA la acea vreme.
În 1976/77, "Convenția ONU-ENMOD" a fost adoptată pentru a preveni "sistemele de arme ecologice".
Cu toate acestea, acestea au fost obligatorii doar parțial și au fost diluate din nou în 1997.
Iată un extras din "Convenția ENMOD", anexa 2:
"Următoarele exemple ilustrează posibilitățile care pot fi cauzate de utilizarea tehnicilor de manipulare a mediului:
Cutremure, tsunami, perturbarea echilibrului ecologic al unei regiuni, modificări ale tiparelor meteorologice (nori,
precipitații, cicloane și tornade), modificări ale tiparelor climatice și ale curenților oceanici,
modificări ale stării stratului de ozon și ale ionosferei."
Fostul secretar american al apărării, Dr. William Cohen, a confirmat existența acestor arme de
distrugere în masă la 28 aprilie 1997, în cadrul unei "conferințe privind terorismul" la Atena:
"Alții se angajează chiar într-un fel de eco-terorism, schimbând clima, creând cutremure, deschizând
vulcani prin utilizarea undelor electromagnetice.
Este real, și de aceea trebuie să ne intensificăm "eforturile antiteroriste"!"
Cohen nu a menționat că aceste arme sunt utilizate în principal sub formă de terorism de stat de către puterile nucleare, dar
în general ascunde aceste crime de stat sub masca terorismului.
V. Preistoria ultrasecretă a catastrofei reactorului de la Cernobîl
După mai multe cercetări, Werner Altnickel a găsit alte declarații explozive pe site-ul web al specialistului în unde
scalare și fostului locotenent-colonel american Tom Bearden despre evenimentele reale care au dus la explozia
reactorului nuclear de la Cernobîl, care au fost ținute secrete de KGB și abia au fost cunoscute.
Locotenent-colonelul Bearden a scris în cartea sa "FER DE LANCE", publicată în 2002 în a doua ediție, că a
fost direct implicat în dezastrul nuclear în același timp!
Din perspectiva armatei americane, el descrie în detaliu în această carte tehnologia de război scalară,
electromagnetică, care a provocat dezastrul nuclear.
Cităm extrase din cartea sa începând cu pagina 129, ținând cont de faptul că această superarmă scalară poate fi
utilizată, printre altele, și pentru a declanșa cutremure:
"În aprilie 1986, "emițătoarele interferometrice ale KGB" au început să acumuleze energie electromagnetică, care a fost
puternic indusă în părțile laterale ale "faliei San Andreas", care trece prin Los Angeles și până la San Francisco.
Ei au folosit "interiorul" fasciculelor Woodpecker ca "super autostrăzi" pentru undele lor longitudinale și interferometrie.
Sovieticii au folosit două căi de rază.
Unul a coborât dinspre nord, prin regiunea Polului Nord și prin aisberguri, spre țintă, iar
celălalt a venit dinspre est spre zona țintă.
Sovieticii au pus la cale un cutremur foarte mare - de fapt, producerea unei serii întregi de astfel de cutremure
de-a lungul faliei San Andreas, cu replici puternice după cutremurul principal, ar fi provocat distrugeri teribile.
Pe scurt: Ei pregăteau "marele cutremur" pe care toată lumea îl aștepta și de care se temea de atâta timp."
VI Răspunsul SUA la atacul ciocănitoarei rusești
Cităm în continuare din cartea lui Tom Bearden:
"Un grup privat m-a contactat.
Ei au susținut că ar putea dezactiva unul dintre transmițătoare prin producerea unui puternic "impuls de replică a
semnalului cu fază conjugată" gigant, care s-ar întoarce direct în transmițător și l-ar "arde" catastrofal.
De fapt, se părea că întreaga "zonă Andreas Graben" urma să fie stimulată prin depunerea
excesului de energie de-a lungul întregii sale lungimi.
În acest caz, tocmai începuse inducerea unui cutremur atribuit Californiei, de o magnitudine fără precedent comparabil.
Dacă acest eveniment sau aceste evenimente ar avea loc, pierderile de vieți și bunuri ale americanilor ar fi uluitoare.
"Factorul de risc ridicat"
Întrebarea pe care mi-a pus-o grupul a prezentat o situație foarte dificilă de luare a deciziilor.
Astfel de fascicule mari de interferometru sovietic, odată construite, conțin o energie
enormă de unde electromagnetice longitudinale.
Dacă un emițător sovietic s-ar afla în apropierea unor instalații nucleare și ar fi scurtcircuitat imediat prin
topire, toată "energia potențială" s-ar arunca direct în pământ.
În cazul unei astfel de defecțiuni catastrofale a emițătorului, un "impuls de undă longitudinală" extrem de
puternic s-ar propaga în toate direcțiile din jurul pământului.
Primul material nuclear lovit de impuls ar fi fisionat brusc și foarte violent.
Dacă transmițătorul ar fi amplasat la doar câțiva kilometri de unul sau mai multe "situri de rachete
intercontinentale", ar putea duce la explozia completă a aproximativ 30 sau 40 de "focoase nucleare de megatone".
Din ce în ce mai murdară... Rezultatul precipitațiilor și contaminării radioactive ar fi masiv, răspândindu-se în întreaga
lume și putând ucide milioane de oameni în următorii ani.
Reactoarele nucleare ar fi în pericol similar.
Fisiunea imediată a întregului material fisionabil din una dintre ele ar declanșa o explozie nucleară gigantică.
Acest lucru ar stabili un nou precedent.
Acesta a fost "factorul de risc ridicat".
"Factorul de risc scăzut"
"Factorul de risc scăzut" ar fi ca acest lucru să se întâmple puțin sau deloc, eventual declanșând
un cutremur într-o zonă de falie din apropiere etc.
Știam că, după prima lor "defecțiune a transmițătorului Kyshtym", sovieticii au produs un "flashover EMP" într-un mod mult mai
mic, iar acest flashover a provocat o explozie nucleară de la o instalație de stocare a deșeurilor nucleare din apropiere.
De asemenea, știam că, după Kyshtym, sovieticii au instalat sisteme de siguranță pe toate "emițătoarele
interferometrice" scalare în caz de astfel de defecțiuni.
Dacă dispozitivele de siguranță rezistă, dacă transmițătorul se întrerupe brusc, acestea ar putea menține "fasciculele de unde
electromagnetice longitudinale" și potențialele suficient de mult timp pentru a disipa încet și în
siguranță energia în pământ pe o perioadă extinsă de timp.
Acesta a fost factorul de risc scăzut."
VII Cauza reală a dezastrului de la Cernobîl
În cartea sa, Bearden descrie în detaliu modul în care a fost declanșată de fapt catastrofa reactorului:
"Grupul mi-a mulțumit, și-au dat seama că vor fi concediați și au închis telefonul.
Au tras la 25.4.86, așa cum promiseseră, și au distrus unul dintre emițătoarele KGB - aparent la câțiva
kilometri distanță de reactoarele nucleare de la Cernobîl.
În momentul în care emițătorul a fost lovit și distrus, inginerul Bill Bise, care fusese pe teren pentru a măsura razele Woodpecker
cu detectoare de câmp magnetic, a observat anularea bruscă a razei Woodpecker care venea dinspre est în jurul Pământului.
Ceea ce măsura în prezent era distrugerea cu succes a transmițătorului interferometrului de la distanță.
Fără să știe, el descoperise rezultatul unui contraatac major într-o bătălie foarte periculoasă.
La emițătorul distrus, echipamentul de siguranță a pornit, a captat potențialul ridicat de radiații și l-a menținut
timp de aproximativ 24 de ore, eliberând treptat energia intensă a radiațiilor în pământ - în tot acest timp.
Un mesaj disperat către reactoarele de la Cernobîl a determinat personalul de control al centralei nucleare să oprească imediat
aceste reactoare (prin coborârea barelor de control din cadmiu).
Dar uraniul din barele de combustibil era, desigur, încă acolo.
Cernobîl a așteptat apoi cu sufletul la gură să vadă dacă măsurile de siguranță vor ține.
Apoi, la 26 aprilie 1986, dispozitivele de siguranță au cedat în cele din urmă și a avut loc o "răsturnare cu undă
longitudinală" mult mai slabă decât cea care ar fi avut loc mai devreme fără dispozitivele de siguranță.
Undele longitudinale propagate în pământ au lovit miezul reactorului de la Cernobîl cu câteva secunde înainte ca un
șoc să fie indus în pământ la sosirea undelor longitudinale.
O parte din uraniul din miezul reactorului s-a scindat imediat, a ieșit din structura
containerului și a împrăștiat material radioactiv.
Fallout-urile nucleare s-au răspândit în aproape toată Europa."
În plus față de raportul Bearden, există, de asemenea, un raport foarte complementar realizat de Dr. Peter Beter.
Anterior, a fost numit de președintele J. F. Kennedy să supravegheze Banca de Comerț Exterior a SUA.
El a explicat că motivația SUA pentru acest contraatac scalar nu a fost doar de natură defensivă, ci a confirmat că SUA nu doreau
să continue să tolereze avantajul tehnologic mai mare al rușilor și, prin urmare, au distrus instalația rusă de arme scalare.
VIII Oamenii de știință ruși infirmă istoriografia oficială de la Cernobîl!
Chiar și după mai bine de 38 de ani, așa-numitele mass-media de vârf nu au contribuit aproape deloc la
stabilirea adevărului despre dezastrul de la Cernobîl.
În schimb, acestea au propagat aproape exclusiv anunțurile oficiale ale guvernelor.
Nu este acest lucru extrem de jenant, mai ales că sunt finanțate de guverne?
Cu toate acestea, din necesitate, chiar și așa-numitele media de vârf dezvăluie uneori adevăruri parțiale.
Un astfel de exemplu este un "documentar NDR-ARTE" din 1998 intitulat: "Adevăratul motiv pentru Cernobîl?".
Această documentație este piesa lipsă din puzzle-ul "Raportului Bearden al SUA".
Din punctul de vedere al Rusiei, oamenii de știință ruși infirmă declarațiile oficiale ale guvernului rus.
Deoarece oamenii de știință ruși nu cunoșteau, în mod evident, energia electromagnetică care intra direct în uraniul centralei
nucleare din cauza secretului KGB, ei nu erau încă în măsură să explice unele dintre procesele fizice care avuseseră loc.
Deoarece acest documentar prezintă imagini originale valoroase ale ruinelor de la Cernobîl, care pot aduce o
contribuție importantă la stabilirea adevărului, prezentăm acum extrase din acest documentar.
Informațiile introductive de cercetare inserate de Werner Altnickel explică foarte
plauzibil evenimentele reale de la Cernobîl:
Prezentator ARTE: În iulie 1986, la două luni după teribilul dezastru de la centrala nucleară de la
Cernobîl, KGB a emis o listă de instrucțiuni ultrasecrete.
În fruntea listei era: "Cauza reală a super-GAU nu trebuie să fie cunoscută niciodată".
Dar un bărbat a vrut totuși să afle adevărul.
Fizicianul nuclear Konstantin Pavlovic Checherov.
Acesta este motivul pentru care a continuat să urce în ruine, chiar și sub sarcofagul
care înconjoară acum reactorul nr. 4 distrus.
El a găsit urme ciudate ale accidentului care nu se potriveau cu declarațiile care
fuseseră făcute publicului mondial la acea vreme.
Checherov, fizician nuclear, Moscova: Am urcat în puțul reactorului și ne-am târât mai departe, în
camera de control respectivă de deasupra reactorului, chiar și în camerele de sub reactor.
Am făcut fotografii și înregistrări video, am luat sute de mostre și, aș spune, mii de măsurători.
Abia atunci ne-am dat seama ce se întâmplase de fapt cu blocul 4.
Și dintr-o dată am realizat că declarațiile oficiale din 1986 nu se potriveau deloc cu ceea ce vedeam în fața noastră.
Prezentator ARTE: În același timp, în iulie 1986, KGB a înmânat politicienilor și oficialilor de
rang înalt o listă secretă cu instrucțiuni clare.
Checherov: Această listă a fost într-adevăr creată într-un mod ciudat, pur și simplu de serviciile secrete, de KGB.
Asta a fost neobișnuit. O decizie politică.
Lista a fost publicată și toți managerii au trebuit să o respecte.
Punctul 1 din listă:
"Toate informațiile care dezvăluie adevăratele cauze ale dezastrului reactorului sunt strict secrete".
Deci toate anunțurile oficiale au fost false pentru că nu au fost secrete. Foarte ciudat.
Prezentator ARTE: Conform explicației oficiale, accidentul de noapte al reactorului a fost cauzat de o eroare
umană, de o încercare iresponsabilă de a clarifica ce să facă în cazul unei opriri bruște a turbinei.
Până când au ajuns la comutatorul de urgență, era deja prea târziu.
La ora 1.23 și 59 de secunde, o explozie uriașă a aruncat în aer acoperișul halei reactorului.
Resturi de grafit incandescent au căzut pe clădirile învecinate, iar un nor de particule radioactive
s-a ridicat la kilometri înălțime pe cerul nopții.
Studiul a fost finanțat de Comunitatea Europeană.
Raportul Grupului Allianz a fost finalizat în 1995.
Se presupune că conține mai mult material decât a fost colectat vreodată până acum.
Cu toate acestea, există unele indicii că raportul se bazează mai mult pe cifrele oficiale
ale autorităților decât pe propriile cercetări.
Se estimează că în reactor există încă mai mulți 100 000 de metri cubi de material radioactiv, dintre care 40 000 de
metri cubi numai de deșeuri puternic radioactive, amestecate cu 200 de tone de combustibil nuclear.
Dar dacă ar fi adevărat, atunci sarcofagul ar trebui să fie umplut până la refuz cu material radioactiv.
Iar Checherov și oamenii săi cu greu se puteau cățăra acolo jos, cel puțin fără o protecție specială elaborată.
Aceștia ar suferi cu siguranță daune severe cauzate de radiații pe loc.
Checherov: Majoritatea ideilor obișnuite despre Cernobîl au prea puțin de-a face cu realitatea.
Oamenii care lucrează la Cernobîl știu adevărul, desigur.
Dar ei zâmbesc la eforturile de a clarifica situația și de a păstra adevărul pentru ei înșiși.
Prezentator ARTE: ...centrala nucleară de la Cernobîl a fost construită într-o zonă care este în general
recunoscută ca fiind stabilă din punct de vedere geologic.
Feliks Aptekajew, seismolog, Ucraina: Oponenții versiunii cutremurelor au susținut că nu ar putea exista cutremure
aici, deoarece cutremurele pur și simplu nu se produc într-o structură geologică atât de veche ca cea din această zonă.
Prezentator ARTE: Stația seismologică a înregistrat de fapt doar un cutremur slab, localizat.
Deci ar fi putut exista un astfel de cutremur la Cernobîl?
Ce spun rapoartele martorilor oculari?
Checherov: Când s-a întâmplat accidentul, bineînțeles că toți angajații din schimbul de
noapte au fost cumva implicați în incident.
Indiferent dacă erau de serviciu în camera de control sau în sala turbinelor, toți au raportat
că au simțit cumva când s-a anunțat accidentul.
Majoritatea oamenilor își amintesc de un zgomot surd, așa a început totul.
Un zgomot cu o frecvență joasă și podeaua s-a cutremurat, pereții s-au clătinat, tencuiala a
picurat din tavan. Toată lumea își amintește de asta.
Pământul părea să se deschidă sub ei.
Unii chiar au spus că s-a simțit ca un cutremur.
Prezentator ARTE: 1990: Un document din Kiev conține 20 de relatări ale martorilor oculari, rapoarte ale angajaților
centralei electrice care erau de serviciu în acea noapte.
Ei au spus: "Pământul s-a cutremurat înainte ca dezastrul să lovească".
Cutremurul cu magnitudinea 2, care a fost verificat de seismologi și confirmat de numeroși martori oculari,
a avut loc cu doar câteva secunde înainte de dezastru.
Documentarul NDR-ARTE nu oferă un răspuns suficient la acest cutremur.
Cu toate acestea, ea poate fi acum explicată în mod concludent datorită explicațiilor lt. col. Bearden.
Din cauza condițiilor geologice, nu ar fi putut fi un cutremur natural, ci a fost cauzat de
utilizarea armelor secrete electromagnetice descrise!
Acesta a fost declanșat în momentul în care măsurile de siguranță au eșuat și cantitățile uriașe de energie
reziduală au fost deversate brusc și necontrolat în pământ.
Doar câteva secunde mai târziu, s-a produs o explozie în centrala nucleară.
Cu toate acestea, impresia dată de documentarul Arte că cutremurul ar putea fi cauza dezastrului este demonstrabil falsă.
Oamenii de știință germani au furnizat dovezi științifice în studiul privind centrala nucleară BIBLIS-B, conform
cărora este nevoie de cel puțin aproximativ 30 de minute pentru a se produce o topire a miezului de URANIU nuclear.
Acesta este motivul pentru care documentarul Arte poate fi explicat în cele din urmă doar prin explicațiile lui Tom Bearden
conform cărora dezastrul nuclear de la Cernobîl a fost cauzat de un schimb de lovituri scalare,
electromagnetice, între KGB-ul Uniunii Sovietice și cel al SUA.
ARTE: Prezentator: Dar aceste declarații interesante nu au fost niciodată luate în considerare:
Checherov: Am auzit un tunet, o farfurie a căzut din tavan.
Podeaua s-a zguduit, luminile s-au stins, luminile de urgență s-au aprins.
După 30 - 40 de secunde, am auzit zgomote stridente deasupra noastră din direcția . În rândul B, acoperișul s-a prăbușit.
Mai întâi a căzut un disc, apoi unul după altul.
Apoi s-a stins lumina. Mai întâi tremurul, zguduirile și vibrațiile, apoi lumina se stinge.
Când lumina se aprinde din nou, se ia decizia de a opri reactorul.
A fost exact la fel. Mai întâi loviturile și loviturile și apoi decizia de a opri reactorul.
Acesta este punctul crucial.
Prin gaura din acoperiș am putut vedea o astfel de licărire, nu foc, altceva.
Pereții din camera de control au început să se zguduie, la fel și tavanul și podeaua.
După câteva secunde, o a doua explozie.
Un pic mai slab, dar ciudat cum totul a zburat în afară.
O strălucire colorată care se înălța până la o înălțime de o sută de metri.
Prezentator ARTE: Relatările martorilor oculari și descoperirile lui Checherov clarifică un lucru:
Declarația publicată de autoritățile sovietice în 1986 a fost falsă.
Din nou și din nou, se fac observații complet surprinzătoare.
Checherov: De exemplu, s-a sperat că învelișul de grafit și miezul reactorului au rămas intacte - dar
nimic din toate acestea, era doar o gaură imensă.
Se presupunea că recipientul bioprotector în formă de inel din jurul reactorului fusese distrus sau cel
puțin grav avariat - dar și acest lucru era greșit.
Era aproape intactă, cu doar daune minore.
Pe o mare parte din suprafața sa, în special în interior, chiar și culoarea a fost păstrată.
Werner Altnickel: Totul s-a întâmplat într-o chestiune de secunde. Când intrarea de
energie EMP s-a activat brusc și a ejectat uraniul.
O topire normală ar fi fost mult mai lentă, iar vopseaua din container ar fi ars cu siguranță.
S-a întâmplat atât de repede încât inerția termică a biocontainerului a împiedicat
probabil arderea vopselei, chiar și la interior.
Checherov: Era de așteptat ca o explozie în puțul reactorului să rupă totul - dar nimic nu a fost rupt.
În schimb, multe dintre suporturile pentru stabilizarea capacului de grafit pur și simplu s-au topit și au ars.
Și când te-ai uitat mai atent la aceste părți topite, a devenit clar că un efect de căldură foarte ciudat a fost la lucru aici.
Ca de la o torță de sudură care ardea prin țevi.
Da, țevile arată ca și cum ar fi fost tăiate de un fel de aparat de sudură sau torță cu plasmă."
Werner Altnickel Conductele, care au fost distruse ca de o torță cu plasmă, pot fi explicate în mod concludent doar prin plasma
creată de energia electromagnetică scalară enormă, care nu a mai fost interceptată de
sistemele de împământare de siguranță defecte.
Prezentator ARTE: Este miezul nopții, cu aproximativ o oră și jumătate înainte de accident pescarii aud un zgomot surd.
1:10 a.m.: O apariție foarte ciudată la un post de pază de la intrarea în sala centrală.
Se spune că epicentrul cutremurului iminent a fost chiar sub el.
1:21 a.m.: În timpul vizitei sale, șeful centrului de calculatoare vede o rază de lumină albăstruie în holul central.
1:23:35: Începe cutremurul. O prăbușire mare și blocul patru se zguduie.
1:23:40: Angajatul responsabil observă tremurul și apasă butonul de urgență.
Vibrațiile cresc.
La primul impact puternic, suporturile verticale se clatină înainte și înapoi.
Plăcile de tavan cad. Din nou sclipire de lumină.
Ferestrele se sparg în sala mașinilor. Un cutremur violent de pământ și reactorul explodează.
Șaptesprezece minute mai târziu, un coleg din camera de control înregistrează o altă explozie.
Cutremurul a trecut.
Seismograful nu a înregistrat a doua explozie.
Checherov: Imaginea distrugerii din camerele superioare ne-a făcut să ne gândim.
Trebuie să fi existat un fel de unde de presiune acolo sus; poate chiar au fost declanșate acolo.
Au existat o mulțime de neconcordanțe pentru noi acolo, ale căror cauze nu le-am putut explica la început.
Werner Altnickel: Dr. Sebastian Pflugbeil de la Societatea pentru Protecția împotriva Radiațiilor, citează din
Strahlentelex, numărul 3623632002, disponibil la IPPNW.
Pflugbeil spune: Checherov a fost de trei ori în puțul reactorului, unde se află
în mod normal elementele de combustibil.
Dar înregistrările sale video arată clar că, de fapt, nu există combustibil nuclear acolo.
Unde a dispărut? Ceva s-a topit până la fund, dar doar puțin.
Ipoteza lui Checherov: întregul miez al reactorului, un bloc uriaș de grafit, ca o brânză, în care sunt
introduse tuburile cu elementele combustibile și tijele de control, a ieșit ca o rachetă din puțul reactorului.
Acest lucru a făcut ca capacul de 2.500 de tone de pe arborele reactorului să se învârtă în sus.
Miezul reactorului a zburat pe lângă el la aproximativ 40-50 de metri înălțime și s-a vaporizat parțial pe parcurs.
Apoi, o explozie nucleară a distrus totul și a aruncat aproape tot combustibilul nuclear în mediul înconjurător.
Capacul greu s-a prăbușit din nou și acum se află la un unghi deasupra puțului reactorului."
Vladimir Strachov, Institutul de Geofizică Moscova: Dar există un obstacol:
Potrivit versiunii lui Checherov, situația din reactor ar trebui să se agraveze până la explozie în 15-20 de secunde.
Checherov: Blocul 4 oferă următoarea imagine:
Metalul topit a curs pe podea, a lovit un obstacol, s-a ridicat și s-a solidificat în formă de strugure.
O puteți vedea și astăzi și, desigur, am filmat-o.
Se poate estima că metalul topit curgea cu o viteză de aproximativ 5 metri pe secundă.
Deci nu lent sau vâscos.
Cinci metri pe secundă, este foarte rapid.
Metalul topit din reactor a parcurs o distanță de maximum 50 de metri.
Deci, metalul a curs timp de aproximativ zece secunde. Apoi s-a solidificat.
Și adesea în poziție verticală, adică în timp ce curgea în jos.
Deci, nu a fost nici măcar suficient timp pentru a curge la podea și a îngheța acolo.
W. Strachow: În plus, există faptul că oamenii se cățărau în reactorul distrus.
În mod firesc, oamenii s-au gândit că intensitatea radiațiilor de acolo trebuie să fie enormă, deoarece
materialul radioactiv din reactor s-a scurs acolo.
Acum se pare că radiațiile de acolo nu sunt chiar atât de puternice.
Desigur, oamenii purtaseră costume de protecție pentru expediția în ruinele reactorului.
Dar este totuși foarte surprinzător că niciunul dintre ei nu a murit.
Se pare că nici măcar cineva nu este grav bolnav.
Este interesant.
Se pare că aproape nimic din materialul radioactiv din reactor nu a ajuns în clădire.
Nici măcar în cădere liberă în jos.
Totul s-a întâmplat mult prea repede.
Notă de la Werner Altnickel: Mișcarea rapidă și de scurtă durată a fluxului descrisă mai sus și solidificarea bruscă a topiturii
au sens dacă recunoaștem că energia EMP externă introdusă în uraniu a fost violentă și a durat doar câteva secunde.
Aceasta înseamnă: activarea violentă și rapidă a nucleelor atomice de uraniu și o masă topită fierbinte și subțire, cu un
debit rapid și o solidificare rapidă în mijlocul fluxului, atunci când energia EMP indusă se întrerupe și focul
electromagnetic alimentat din exterior dispare astfel.
Conform listelor oficiale ale KGB, doar 4 % din umplutura reactorului ar fi scăpat, iar 96 % ar fi încă în ruine.
De fapt, este probabil invers.
Aproape totul a zburat afară, iar reactorul este aproape gol.
Oamenii de știință confirmă, de asemenea, acest lucru.
Topitura scăpată, pentru scurt timp foarte fierbinte, de sub vasul reactorului trebuie să fi constat în principal
din metalul de placare, de exemplu zirconiu pentru uraniu.
Uraniul, activat de un aport extern de energie, a ieșit brusc în aer liber ca din țeava unui tun.
Deoarece aproape niciun uraniu activat nu a scăpat dedesubt și aproape nicio radiație nu a fost
măsurabilă, oamenii au putut urca înăuntru fără să moară.
Când sovieticii și-au dat seama că americanii trăgeau în instalația lor, au reușit totuși să devieze energia, care
a fost apoi aruncată înapoi în pământ, timp de 24 de ore.
Dar, după 24 de ore, aceste sisteme de legare la pământ cu instalații de stocare nu au
reușit deloc să rețină aceste energii enorme.
Și când te gândești că doar restul care au rămas, deși se descărcau de 24 de ore, au reușit să arunce în aer o centrală
nucleară, îți poți imagina ce s-ar fi întâmplat dacă, de exemplu, nu ar fi avut un astfel de sistem de izolare - adică un
sistem de descărcare în pământ pentru energie completă, care apoi se întoarce. Atunci ar fi sărit toate în aer.
IX. Semnificația revelației de la Cernobîl cu privire la situația mondială dramatică actuală
Cercetările lui Werner Altnickel fac ca declarațiile oficiale ale guvernelor și ale tuturor așa-numitelor mass-media
de vârf să se prăbușească ca un castel de cărți de joc.
Super-armele scalare descrise au fost dezvoltate în continuare de către armată și serviciile secrete de la "Super-Gau
de la Cernobîl" de acum aproape 40 de ani și, prin urmare, sunt cu siguranță și mai periculoase astăzi.
Statele Unite, în special, au utilizat în mod demonstrabil această tehnologie secretă pentru a promova "manipularea
climei și a vremii" prin intermediul unui sistem uriaș de antene HAARP în Alaska și al tehnologiilor care i-au urmat.
Prin urmare, această revelație de la Cernobîl ridică multe întrebări serioase, în special
pentru situația mondială actuală foarte dramatică:
1. sunt schimbările climatice și fenomenele meteorologice actuale, cum ar fi seceta extremă, inundațiile, tornadele și chiar
cutremurele etc., așa cum se confirmă în "Convenția ONU-ENMOD", direct legate de aceste sisteme militare secrete de super arme?
2. este actuala alarmă legată de CO2 doar o manevră de diversiune organizată la nivel global, astfel încât
aceste sisteme de arme meteorologice să poată continua să fie utilizate neobservate de public?
3. Sunt centralele nucleare o bombă cu ceas pentru că pot fi atacate în orice moment de aceste sisteme de arme secrete?
4. Reprezintă aceste tehnologii secrete de armament o amenințare mult mai mare decât armele nucleare în vederea
unei escaladări a actualelor focare de conflict din lume?
Dragi telespectatori, Ultimele decenii au arătat că nici SUA cu statele sale aliate, nici Rusia cu statele comuniste nu
au nici un interes în clarificarea acestor sisteme de arme scalare, care amenință existența omenirii ca întreg.
Mass-media publice au eșuat total în misiunea lor și, de asemenea, i-au persecutat pe
iluminatorii sinceri ca fiind teoreticieni ai conspirației.
Acest documentar cu greutate este menit să contribuie la asigurarea unei dezbateri publice privind aceste
sisteme de arme care amenință însăși existența omenirii.
Dezastrul încă inexplicabil de la Cernobîl din 26 aprilie 1986 ne învață că acest lucru poate fi făcut doar de oameni.
A venit vremea iluminării de către oamenii iubitori de adevăr!
Vă rugăm să ne ajutați să ne asigurăm că această documentație este publicată în toate modurile posibile.
Distribuiți acest videoclip emoționant pe platforme sociale precum Facebook, tiktok,
Twitter, telegram, Instagram sau prin e-mail.
De asemenea, vă punem la dispoziție scurte extrase din program pe care le puteți descărca din
caseta noastră albastră de informații de la www.kla.tv.
Numai prin diseminarea lor activă pot fi opriți infractorii care încă folosesc aceste arme în mod secret și nerecunoscut!