Černobil ni bil le vir plutonija za jedrske bombe, ampak je bil tudi sam del velikanskega orožja."
"Imamo novo orožje - tako rekoč v portfelju naših znanstvenikov.
Tako močna, da bi ob neskončni uporabi uničila vse življenje na Zemlji."
"HAARP - orožni sistem, ki škoduje podnebju"
"spreminjanje podnebja, ustvarjanje potresov, odpiranje vulkanov z uporabo elektromagnetnih valov.
"Dejavnik visokega tveganja"
Odpustili so jih 25.4.86
Nato se je 26. aprila 1986 varnostna oprema dokončno pokvarila. je izstrelil iz
kontejnerske konstrukcije in izpustil radioaktivne snovi.
Jedrske padavine so se razširile po vsej Evropi."
Werner Altnickel, ki je od leta 1974 samozaposleni televizijski tehnik, je dobitnik
nagrade EUROSOLAR 1997 in drugih okoljskih nagrad.
Leta 2008 je na "konferenci proti cenzuri" predaval o kemičnem orožju za manipulacijo vremena,
znanem kot chemtrails, več kot 1 000 obiskovalcem.
Govoril je tudi o elektromagnetnih "tehnikah manipulacije vremena" z uporabo naprav HAARP.
Kot okoljevarstvenik je bil član Zelene stranke, leta 1987 pa je postal aktivist Greenpeacea.
Altnickel se je intenzivno ukvarjal z nesrečo v jedrski elektrarni Černobil 26. aprila 1986.
Po uradnih podatkih je bila to najhujša nesreča v zgodovini miroljubne uporabe jedrske energije.
Nesreča naj bi se zgodila med preskusom, ki naj bi simuliral popoln izpad zunanjega napajanja jedrskega reaktorja.
Werner Altnickel ni bil nikoli zadovoljen s to razlago.
Po objavi intenzivnih raziskav o nesreči reaktorja v Černobilu ga je Greenpeace leta 2005 odpustil z odpovednim pismom.
V pismu je bilo navedeno, da njegove objave o Černobilu, manipulaciji vremena in skalarnih orožnih
sistemih niso v interesu organizacije Greenpeace.
Kla.TV danes predvaja dokumentarni film Wernerja Altnickla.
V njem prepričljivo dokazuje, da nesreča v Černobilu v resnici ni mogla biti "nesreča"!
Zaradi številnih očitnih neskladij je Altnickel intenzivno preučeval knjigo "FER DE LANCE", ki jo je
leta 2002 izdal strokovnjak za skalarne valove in ameriški podpolkovnik Tom Bearden.
Prišel je do zaključka, da je to katastrofo povzročila vojna skalarna elektromagnetna
izmenjava udarcev med KGB Sovjetske zveze in ZDA.
Jedrska elektrarna v Černobilu je bila takrat na ozemlju Sovjetske zveze.
Niti ruska stran niti ZDA nimata nobenega interesa za razjasnitev resničnega ozadja te domnevne nesreče!
Zato so raziskave Wernerja Altnickla tako zelo aktualne!
Ta dokumentarec ni le zgodovinska presoja.
Takratni oborožitveni sistemi nam v sedanjih dramatičnih razmerah v svetu predstavljajo še nevarnejšo grožnjo.
K temu se bomo vrnili ob koncu tega programa.
I. Eksplozivne izjave profesorja Dr. Edmunda Lengfelderja
Werner Altnickel je pri svojem raziskovanju naletel na članek Martina Ebnerja z dne 31. avgusta 2003 o ekskurziji z novinarji
na območje izključitve jedrske elektrarne v Černobilu, ki jo je opravil profesor Dr. Edmund
Lengfelder z Inštituta Otto Hug za sevanje v Münchnu.
S svojo ekipo je redno pomagal radioaktivno okuženim ljudem, tudi zdravstveno.
Prof. Dr. Lengfelder je podal naslednje eksplozivne izjave: Citiramo iz poročila "Landpartie mit
Geigerzähler" Martina Ebnerja z dne 31. 8. 2003:
"Zdaj vidim Černobil! Sarkofag in vse ostalo!"
. Pripjat, presenetljivo veliko mesto duhov za nekdanje zaposlene v elektrarni, je vidno poleg jedrske elektrarne.
In kaj so te ogromne antene, ki jih ne poznamo na nobeni fotografiji iz Černobila, zdaj pa
jih lahko s prostim očesom vidimo nad Pripjatom?
Lengfelderjeva izjava:
To je nedokončan odgovor na ameriški "program Vojne zvezd", in sicer dve 150 metrov visoki in 600 metrov dolgi antenski steni.
Deset od njih naj bi bilo postavljenih v krogu s premerom 35 kilometrov, da bi v ionosfero pošiljali visokofrekvenčne žarke.
Odsevi bi lahko z izjemno močnimi žarki dosegli vse točke na Zemlji in na primer ohromili zahodne komunikacijske sisteme.
Jedrska elektrarna naj bi zagotavljala ogromne količine energije, 16 reaktorskih enot.
"To bi delovalo," je prepričan Lengfelder: .
Černobil torej ni bil le vir plutonija za bombe, ampak je bil tudi sam del velikanskega orožja."
Izjave profesorja Dr. Lengfelderja potrjujejo tudi posnetki, ki jih je mogoče videti v
dokumentarnem filmu Bavarske radiotelevizije iz leta 2006:
Narava si območje vrača drevo za drevesom.
Zapora na območju z omejitvami je dvignjena le za vožnjo do naslednjega območja z omejitvami.
Vsepovsod je kontaminiran hitro rastoči gozd, pa tudi gozd električnih stebrov, ki jih ni
mogoče pretopiti, ker bi jeklo ostalo radioaktivno.
Stebri so oskrbovali z električno energijo gospodinjstva in industrijo, pa tudi visokofrekvenčni sistem protiraketne obrambe,
s katerim so Sovjeti želeli uničiti ameriške in jedrske rakete.
Katastrofa je uničila njegovo elektroniko; tako kot vse drugo tukaj se je spremenil v nagrobnik.
Po besedah profesorja Dr. Lengfelderja je bil glavni namen jedrske elektrarne v Černobilu zagotoviti ogromne količine
energije za bližnje vojaško superorožje v bližini Pripjata!
V končni fazi naj bi zgradili 16 jedrskih elektrarn.
Ti naj bi z nepredstavljivimi količinami energije oskrbovali skupaj deset takšnih superzabojnikov.
Ta načrt zagotovo ni ostal neopažen za ameriške tajne službe!
II. Razvoj vojaškega superorožja v Sovjetski zvezi
Ker Sovjeti pri razvoju atomskih bomb niso mogli tako hitro dohiteti ZDA, so uporabili znanje nemških visokofrekvenčnih
inženirjev, ki so jih po letu 1945 izgnali v Rusijo.
Razvili so že novo vrsto izvidniškega radarja dolgega dosega, zdaj pa so v Rusiji raziskovali "antene nad obzorjem".
To je privedlo do razvoja skalarnih elektromagnetnih anten za odkrivanje radarskih izstrelkov in ustrezne elektronike!
Povojni razvoj je nato dosegel vrhunec v tehnologijah z dvojnimi prednostmi:
Poleg miroljubne uporabe je to razvito orožje uporabljala tudi vojska za napade in uničevanje, npr. za
izstreljevanje raket, vzbujanje potresov, manipuliranje z vremenom, manipuliranje z mislimi itd.
Nova tehnologija Rusov je postala znana pod imenom "Woodpecker".
Izraz "lesni detel" izvira iz radijskih motenj, podobnih udarcem lesnega detla, ki so jih prvi odkrili radioamaterji.
Ta izraz je uporabil tudi ameriški časopis "Miami Herald" v članku "Bitka z ruskim detlom".
To superzelo je vrsta žičnega orožja, ki potrebuje velikanske količine energije.
Leta 1957 so raziskave tega vojaškega skalarnega superzraka povzročile veliko katastrofo v nekdanji ZSSR.
V Kyštimu blizu Majaka je bil tajni jedrski "vojaški raziskovalni objekt".
Ta nesreča je povzročila stokrat višjo raven sevanja v regiji kot v Černobilu!
Nekdanji podpolkovnik ameriške vojske Tom Bearden je bil analitik v Pentagonu.
Bil je priznan "strokovnjak za skalarno tehnologijo" in je v nemškem jeziku izdal knjigo "Skalartechnolgie".
To katastrofo pojasnjuje takole: "Sovjeti so v zgodnji nesreči v Kyshtymu povzročili energetski izbruh.
To je povzročilo jedrsko eksplozijo v bližnjem skladišču jedrskih odpadkov!
Radioaktivne padavine so onesnažile približno 1 200 kvadratnih kilometrov, ki so še danes zelo onesnaženi.
Vedel sem tudi, da so Sovjeti na vse svoje skalarne oddajnike namestili varnostne sisteme za zaščito
pred izrednimi dogodki, kot je bil tisti v Kyshtymu .
S temi varnostnimi sistemi so želeli v primeru kratkega stika v oddajnikih počasi in varno
odvajati energijo v zemljo v daljšem časovnem obdobju."
V svoji knjigi "FER DE LANCE" Bearden nadaljuje:
"Novo superzbroj je bilo razvito, izdelano in uporabljeno pod vodstvom KGB.
Ker so bili strogo zaupni, jih nikoli niso predali redni ruski vojski!"
Nekdanji vodja vlade Sovjetske zveze Nikita Hruščov je leta 1960 pred predsedstvom Sovjetske zveze
podal naslednjo izjavo o prihodnjem skalarnem orožju:
"Imamo novo orožje - tako rekoč v portfelju naših znanstvenikov.
Tako močna, da bi ob neskončni uporabi uničila vse življenje na Zemlji."
Vendar je bilo novo skalarno superzavrelo operativno šele aprila 1963.
Prepozno za Hruščova, da bi se uprl ameriškemu spopadu v kubanski raketni krizi oktobra 1962.
Superorožje je bilo prvič uporabljeno 10. aprila 1963 za uničenje ameriške podmornice "U.S.S. TRESHER" ob vzhodni
obali ZDA med podvodno vajo, ki je bila pokazatelj moči!
Vendar uradno zgodovinopisje še vedno trdi, da se je podmornica na jedrski pogon potopila zaradi tehnične okvare.
III Vojaško superzelo lahko manipulira z vremenom!
Nekdanji ameriški predsednik Lyndon B. Johnson je leta 1962 dejal: "Kdor nadzoruje vreme, bo obvladoval svet."
Ker nova skalarna tehnologija dokazano vpliva na vreme, pomeni vsak napredek v raziskavah
tega orožja ogromno politično in vojaško moč!
Že v sedemdesetih letih prejšnjega stoletja so Sovjeti in pozneje druge vojaške sile izvajale velike manipulacije z vremenom.
O sovjetskih "oddajnikih za detla" so poročali tako v ZDA kot v Evropi.
To je na primer prikazano v karikaturi o nadzoru vremena v časopisu "WELT am SONNTAG" z dne 8. avgusta 1974:
Na popularen način so obravnavali elektromagnetno obvladovanje potresov, obvladovanje vročinskih valov
in ekstremne suše ter ustvarjanje snežnih padavin.
Tudi Evropski parlament v poročilu z dne 14. januarja 1999 z naslovom "HAARP - sistem orožja, ki škoduje
podnebju" potrjuje obstoj takšnega nevarnega vremenskega orožja!
IV. Poskusi nadzora nad orožjem za vojaško superorožje
16. junija 1972 je bila v Stockholmu konferenca in resolucija Združenih narodov o preprečevanju okoljske
škode zaradi uničevalnega orožja in drugih sistemov!
Sovjeti so leta 1975 predložili več predlogov za jedrsko razorožitev in razorožitev skalarnega elektromagnetnega orožja.
Vendar so jih ZDA takrat ignorirale.
V letih 1976/77 je bila sprejeta "Konvencija ZN-ENMOD" za preprečevanje "sistemov okoljskega orožja".
Vendar so bile zavezujoče le delno in so bile leta 1997 ponovno omiljene.
Tukaj je izvleček iz "Konvencije ENMOD", Priloga 2:
"Naslednji primeri prikazujejo možnosti, ki jih lahko povzroči uporaba tehnik manipulacije z okoljem:
Potresi, cunamiji, porušitev ekološkega ravnovesja v regiji, spremembe vremenskih vzorcev (oblaki, padavine,
cikloni in tornadi), spremembe podnebnih vzorcev in oceanskih tokov, spremembe stanja ozonske plasti in ionosfere."
Nekdanji ameriški obrambni minister Dr. William Cohen je 28. aprila 1997 na "konferenci o terorizmu" v
Atenah potrdil obstoj tega orožja za množično uničevanje:
"Drugi se ukvarjajo celo z nekakšnim ekoterorizmom, saj z elektromagnetnimi valovi spreminjajo
podnebje, povzročajo potrese, odpirajo vulkane.
To je res, zato moramo okrepiti naša "protiteroristična prizadevanja"!"
Cohen ni omenil, da jedrske sile to orožje uporabljajo predvsem v obliki državnega terorizma, temveč so te
državne zločine na splošno skrivale pod krinko terorizma.
V. Strogo zaupna predzgodovina nesreče reaktorja v Černobilu
Werner Altnickel je po nadaljnjem raziskovanju na spletni strani strokovnjaka za skalarne valove in nekdanjega ameriškega
podpolkovnika Toma Beardena našel dodatne eksplozivne izjave o dejanskih dogodkih, ki so pripeljali do
eksplozije jedrskega reaktorja v Černobilu, ki jih je KGB skrival in so bili komajda znani.
Podpolkovnik Bearden je v svoji knjigi "FER DE LANCE", ki je izšla leta 2002 v drugi izdaji, zapisal, da je
bil istočasno neposredno vpleten v jedrsko katastrofo!
V tej knjigi z vidika ameriške vojske podrobno opisuje skalarno, elektromagnetno vojno
tehnologijo, ki je povzročila jedrsko katastrofo.
Navajamo odlomke iz njegove knjige od strani 129 naprej, pri čemer ne smemo pozabiti, da je mogoče s
skalarnim superzabojem med drugim sprožiti tudi potrese:
"Aprila 1986 so "interferometri KGB" začeli kopičiti elektromagnetno energijo, ki se je močno
inducirala v stranice preloma San Andreas, ki poteka skozi Los Angeles in vse do San Francisca.
"Notranjost" žarka Woodpecker so uporabili kot "super avtocesto" za vzdolžne valove in interferometrijo.
Sovjeti so uporabljali dve poti žarka.
Eden se je spustil s severa prek območja severnega tečaja in ledenih gora na cilj,
drugi pa je prišel z vzhoda na ciljno območje.
Sovjeti so pripravili zelo močan potres - pravzaprav bi povzročili celo vrsto takšnih potresov vzdolž
preloma San Andreas z močnimi popotresnimi sunki po glavnem potresu, kar bi povzročilo strašno uničenje.
Na kratko: Pripravljali so "en velik potres", ki so ga vsi tako dolgo pričakovali in se ga bali."
VI Odziv ZDA na napad ruskega detla
Nadalje navajamo iz knjige Toma Beardena:
"Oglasila se je zasebna skupina.
Trdili so, da lahko enega od oddajnikov onesposobijo tako, da ustvarijo močan velikanski "fazno konjugiran
replikacijski signalni impulz", ki se vrne naravnost v oddajnik in ga katastrofalno "izžge".
Dejansko se je zdelo, da naj bi celotno območje "Andreas Graben" spodbudili z
odlaganjem odvečne energije po vsej njegovi dolžini.
V tem primeru se je pravkar začel pripisani potres v Kaliforniji, ki je bil po svoji moči neprimerljiv s prejšnjimi.
Če bi se zgodil ta dogodek ali ti dogodki, bi bile izgube ameriških življenj in premoženja ogromne.
"Dejavnik visokega tveganja"
Vprašanje, ki mi ga je zastavila skupina, je predstavljalo zelo težko situacijo odločanja.
Takšni veliki sovjetski interferometri, ko so enkrat zgrajeni, vsebujejo ogromno
energije vzdolžnega elektromagnetnega valovanja.
Če bi bil sovjetski oddajnik v bližini jedrskih objektov in bi se zaradi taljenja nemudoma sklenil, bi se
vsa "potencialna energija" vrgla neposredno v zemljo.
V primeru takšne katastrofalne okvare oddajnika bi se izjemno močan "impulz vzdolžnega
valovanja" razširil v vse smeri okolice Zemlje.
Prvi jedrski material, ki bi ga zadel impulz, bi se nenadoma in zelo silovito razcepil.
Če bi se oddajnik nahajal le nekaj kilometrov od ene ali več "lokacij medcelinskih raket", bi lahko povzročil popolno
eksplozijo približno 30 ali 40 "megatonskih jedrskih konic".
Vedno bolj umazano... Posledično bi se radioaktivni izpusti in radioaktivno onesnaženje razširili po vsem
svetu in v prihodnjih letih lahko ubili na milijone ljudi.
Podobna nevarnost bi grozila tudi jedrskim reaktorjem.
Takojšnja cepitev vsega cepljivega materiala v eni od njih bi povzročila velikansko jedrsko eksplozijo.
To bi pomenilo nov precedens.
To je bil "dejavnik visokega tveganja".
"Dejavnik nizkega tveganja"
"Dejavnik majhnega tveganja" bi bil, če bi se zgodilo le malo ali nič od tega, kar bi lahko
sprožilo potres na bližnjem prelomnem območju itd.
Vedel sem, da so Sovjeti po svoji zgodnji "odpovedi oddajnika Kyshtym" povzročili "EMP preblisk" v veliko
manjšem obsegu in da je ta preblisk povzročil jedrsko eksplozijo v bližnjem skladišču jedrskih odpadkov.
Vedel sem tudi, da so Sovjeti po Kyštimu na vse svoje skalarne "interferometrične oddajnike"
namestili varnostne sisteme za primer takšnih napak.
Če varnostne naprave zdržijo, bi lahko ob nenadnem izpadu oddajnika zadržale "vzdolžne žarke elektromagnetnega
valovanja" in potenciale dovolj dolgo, da bi se energija počasi in varno razpršila v zemljo v daljšem časovnem obdobju.
To je bil dejavnik nizkega tveganja."
VII Pravi vzrok černobilske nesreče
Bearden v svoji knjigi podrobno opisuje, kako se je dejansko sprožila katastrofa reaktorja:
"Skupina se mi je zahvalila, se zavedla, da bodo odpuščeni, in odložila telefonsko slušalko.
Streljali so 25. aprila 86, kot so obljubili, in uničili enega od oddajnikov KGB - očitno nekaj
kilometrov stran od jedrskih reaktorjev v Černobilu.
V trenutku, ko je bil oddajnik zadet in uničen, je inženir Bill Bise, ki je bil na terenu in je z detektorji magnetnega
polja meril snope Woodpeckerja, opazil nenadno ukinitev snopa Woodpeckerja, ki je prihajal okoli Zemlje z vzhoda.
Trenutno je meril uspešno uničenje oddaljenega interferometričnega oddajnika.
Nevede je odkril rezultat velikega protinapada v zelo nevarni bitki.
Na uničenem oddajniku se je vklopila varnostna oprema, ki je zajela velik sevalni potencial in ga zadržala
približno 24 ur, pri čemer je intenzivno sevalno energijo počasi sproščala v zemljo - ves ta čas.
Obupano sporočilo reaktorjem v Černobilu je spodbudilo nadzorno osebje jedrske elektrarne, da je nemudoma
zaustavilo reaktorje (s spuščanjem kadmijevih krmilnih palic).
Uran v gorivnih palicah pa je bil seveda še vedno tam.
V Černobilu so nato z zadržanim dihom čakali, ali bodo varnostni ukrepi zdržali.
Nato so 26. aprila 1986 varnostne naprave dokončno odpovedale in prišlo je do precej šibkejšega "prevračanja z vzdolžnim
valovanjem", kot bi se zgodilo prej brez varnostnih naprav.
Širjenje vzdolžnih valov v zemlji je v Černobilu zadelo najbližjo sredico reaktorja nekaj sekund pred
tem, ko so vzdolžni valovi povzročili šok v zemlji.
Del urana v sredici reaktorja se je nemudoma razcepil, izstrelil iz kontejnerja in izločil radioaktivne snovi.
Jedrske padavine so se razširile po skoraj vsej Evropi."
Poleg Beardnovega poročila obstaja tudi zelo dopolnilno poročilo Dr. Petra Beterja.
Predsednik J. F. Kennedy ga je pred tem imenoval za nadzornika zunanjetrgovinske banke ZDA.
Opisal je, da ameriška motivacija za ta skalarni protinapad ni bila le obrambne narave, temveč je potrdila, da ZDA niso
želele še naprej dopuščati obstoječe večje tehnološke prednosti Rusov in so zato uničile ruski skalarni oborožitveni sistem.
VIII Ruski znanstveniki ovrgli uradno černobilsko zgodovinopisje!
Tudi po več kot 38 letih tako imenovani vodilni mediji skorajda niso prispevali k ugotavljanju resnice o černobilski nesreči.
Namesto tega so skoraj izključno širili uradne izjave vlad.
Ali ni to zelo sramotno, zlasti ker jih financirajo vlade?
Vendar je nujno, da tudi tako imenovani vodilni mediji občasno razkrijejo delne resnice.
Tak primer je dokumentarni film NDR-ARTE iz leta 1998 z naslovom "Pravi razlog za Černobil?".
Ta dokumentacija je manjkajoči del sestavljanke "poročila Beardena iz ZDA".
Z ruskega vidika ruski znanstveniki zavračajo uradne izjave ruske vlade.
Ker ruski znanstveniki zaradi tajnosti KGB očitno niso poznali neposrednega vnosa elektromagnetne energije v
uran v jedrski elektrarni, še niso mogli pojasniti nekaterih fizikalnih procesov, ki so se zgodili.
Ker dokumentarec prikazuje dragocene originalne posnetke ruševin v Černobilu, ki lahko pomembno pripomorejo k ugotovitvi
resnice, vam zdaj predstavljamo odlomke iz tega dokumentarca.
Informacije o ozadju raziskave, ki jih je vnesel Werner Altnickel, zelo verodostojno pojasnjujejo dejanske dogodke v Černobilu:
Voditelj ARTE: Julija 1986, dva meseca po hudi nesreči v jedrski elektrarni v Černobilu,
je KGB izdal seznam strogo zaupnih navodil.
Na vrhu seznama je bil: "Dejanski vzrok super-GAU ne sme biti nikoli znan."
Toda nekdo je še vedno želel izvedeti resnico.
Jedrski fizik Konstantin Pavlovič Čecherov.
Zato je še naprej plezal v ruševine, celo pod sarkofag, ki zdaj obdaja uničen reaktor št. 4.
Našel je nenavadne sledi nesreče, ki se niso ujemale z izjavami, ki so bile takrat dane svetovni javnosti.
Čečerov, jedrski fizik, Moskva: Splezali smo v reaktorski jašek in se splazili naprej, v nadzorno
sobo nad reaktorjem, celo v prostore pod reaktorjem.
Naredili smo fotografije in videoposnetke, na stotine vzorcev in, rekel bi, na tisoče meritev.
Šele takrat smo počasi spoznali, kaj se je dejansko zgodilo z blokom 4.
In nenadoma smo ugotovili, da se uradne izjave iz leta 1986 sploh ne ujemajo s tem, kar smo videli pred seboj.
Voditelj ARTE: Istočasno je KGB julija 1986 visokim politikom in uradnikom izročila tajni seznam z jasnimi navodili.
Čečerov: Ta seznam je res nastal na nenavaden način, preprosto s strani tajne službe, KGB.
To je bilo nenavadno. Politična odločitev.
Seznam je bil objavljen in vsi vodje so se ga morali držati.
Postavka 1 na seznamu:
"Vse informacije, ki razkrivajo resnične vzroke nesreče reaktorja, so strogo zaupne."
Torej so bile vse uradne objave neresnične, ker niso bile tajne. Zelo čudno.
Voditelj ARTE: Po uradni razlagi je nočno nesrečo reaktorja povzročila človeška napaka, neodgovoren poskus
pojasniti, kaj storiti v primeru nenadne zaustavitve turbine.
Ko sta segla po zasilnem stikalu, je bilo že prepozno.
Ob 1.23 in 59 sekund je močna eksplozija odnesla streho reaktorske dvorane.
Na sosednje stavbe so padali žareči grafitni ostanki, oblak radioaktivnih delcev pa
se je dvignil kilometre visoko v nočno nebo.
Študijo je financirala Evropska skupnost.
Poročilo skupine Allianz je bilo dokončano leta 1995.
Vsebuje domnevno več gradiva, kot ga je bilo zbranega doslej.
Vendar pa obstajajo nekateri znaki, da se poročilo bolj opira na uradne podatke oblasti kot na lastne raziskave.
Ocenjuje se, da je v reaktorju še vedno več 100.000 kubičnih metrov radioaktivnega materiala, od tega 40.000
kubičnih metrov samo visoko radioaktivnih odpadkov, pomešanih z 200 tonami jedrskega goriva.
Toda če bi bilo to res, bi moral biti sarkofag do roba napolnjen z radioaktivnim materialom.
Čečerov in njegovi možje pa bi težko plezali tam spodaj, vsaj ne brez posebne zaščite.
Zagotovo bi na kraju samem utrpeli hude poškodbe zaradi sevanja.
Čečerov: Večina običajnih predstav o Černobilu nima veliko skupnega z resničnostjo.
Ljudje, ki delajo v Černobilu, seveda poznajo resnico.
Vendar se nasmehnejo prizadevanjem, da bi razjasnili razmere in resnico zadržali zase.
Voditelj ARTE: ...jedrska elektrarna v Černobilu je bila zgrajena na območju, ki je splošno priznano kot geološko stabilno.
Feliks Aptekajew, seizmolog, Ukrajina: Nasprotniki potresne verzije so trdili, da tu ne more biti potresov,
ker se potresi v tako stari geološki strukturi, kot je na tem območju, preprosto ne pojavljajo.
Voditelj ARTE: Seizmološka postaja je dejansko zabeležila le šibek, lokalni potres.
Ali bi torej lahko prišlo do takšnega potresa v Černobilu?
Kaj pravijo poročila očividcev?
Čečerov: Ko se je zgodila nesreča, so bili seveda vsi zaposleni v nočni izmeni nekako vpleteni v incident.
Ne glede na to, ali so bili v službi v nadzorni sobi ali v turbinski dvorani, so vsi poročali, da
so nekako začutili, ko se je nesreča napovedala.
Večina ljudi se spominja tihega ropotanja, saj se je tako vse skupaj začelo.
Zaslišal se je šum z nizko frekvenco, tla so se zatresla, stene so se zamajale, s stropa je stekel omet. Vsi se tega spomnijo.
Zdelo se je, da se je zemlja pod njima odprla.
Nekateri so celo dejali, da je bil občutek kot pri potresu.
Voditelj ARTE: 1990: Dokument iz Kijeva vsebuje 20 pričevanj očividcev, poročil
delavcev elektrarne, ki so bili tisto noč v službi.
Rekli so: "Zemlja se je zatresla, preden se je zgodila nesreča."
Potres magnitude 2, ki so ga potrdili seizmologi in številni očividci, se je zgodil le nekaj sekund pred nesrečo.
Dokumentarni film NDR-ARTE ne daje zadostnega odgovora na ta potres.
Vendar pa je to zdaj mogoče dokončno pojasniti s pojasnili podpolkovnika Beardena.
Zaradi geoloških razmer to ni mogel biti naravni potres, temveč ga je povzročila uporaba
opisanega elektromagnetnega tajnega orožja!
Sprožila se je v trenutku, ko so odpovedali varnostni ukrepi in so se ogromne količine preostale
energije nenadoma in nenadzorovano sprostile v zemljo.
Le nekaj sekund pozneje je v jedrski elektrarni odjeknila eksplozija.
Vendar pa je vtis, ki ga daje dokumentarni film Arte, da bi bil potres lahko vzrok nesreče, očitno napačen.
Nemški znanstveniki so v študiji jedrske elektrarne BIBLIS-B znanstveno dokazali, da je za taljenje jedrske
URANIJEVE sredice potrebnih vsaj približno 30 minut.
Zato je dokumentarec Arte mogoče razložiti le z razlagami Toma Beardena, da je jedrsko nesrečo v Černobilu povzročila skalarna,
elektromagnetna izmenjava udarcev med KGB Sovjetske zveze in ZDA.
ARTE: Voditelj: Toda tem zanimivim izjavam niso nikoli posvetili pozornosti:
Čecherov: Slišal sem grmenje, s stropa je padel krožnik.
Tla so se stresla, luči so ugasnile, prižgala se je zasilna razsvetljava.
Po 30 do 40 sekundah smo nad nami zaslišali grozljive zvoke iz smeri . V vrsti B se je zrušila streha.
Najprej je padel en disk, nato eden za drugim.
Nato je luč ugasnila. Najprej tresenje, tresljaji in vibracije, nato pa ugasne luč.
Ko se lučka znova prižge, se odloči, da reaktor izklopi.
Bilo je popolnoma enako. Najprej udarci in udarci, nato pa odločitev o izklopu reaktorja.
To je ključna točka.
Skozi luknjo v strehi sem videl takšen preblisk, ne ogenj, nekaj drugega.
Stene v nadzorni sobi so se začele tressti, prav tako strop in tla.
Po nekaj sekundah je sledila druga eksplozija.
Malo šibkejši, a čudno, kako se je vse razletelo.
Barvni lesk, ki se je dvignil do višine sto metrov.
Voditelj ARTE: Iz pričevanj očividcev in Čečovovih ugotovitev je jasno eno:
Izjava, ki so jo sovjetske oblasti objavile leta 1986, je bila napačna.
Vedno znova se pojavljajo povsem presenetljiva opažanja.
Čečerov: Upali smo na primer, da sta grafitna lupina in sredica reaktorja ostala nepoškodovana,
vendar ni bilo nič takega, bila je samo luknja.
Domnevali so, da je bil obročast biozaščitni zabojnik okoli reaktorja uničen ali vsaj
močno poškodovan, vendar je bilo tudi to napačno.
Bil je skoraj nepoškodovan, le z manjšimi poškodbami.
Na velikem delu površine, zlasti na notranji strani, je bila ohranjena celo barva.
Werner Altnickel: Vse se je zgodilo v nekaj sekundah. Ko se je vhodna energija EMP nenadoma aktivirala in izstrelila uran.
Običajno taljenje bi bilo veliko počasnejše in barva v posodi bi zagotovo zgorela.
To se je zgodilo tako hitro, da je toplotna vztrajnost biokontejnerja verjetno
preprečila, da bi se barva zažgala tudi v notranjosti.
Čečerov: Pričakovali smo, da bo eksplozija v reaktorskem jašku vse raztrgala - vendar se ni nič raztrgalo.
Namesto tega se je veliko nosilcev za stabilizacijo grafitne kapice preprosto stopilo in zgorelo.
Ko ste si te staljene dele ogledali podrobneje, je postalo jasno, da gre za zelo poseben toplotni učinek.
Kot da bi bil iz varilnega gorilnika, ki je prežgal cevi.
Da, cevi so videti, kot da bi jih rezali z neko vrsto varilnega aparata ali plazemskega gorilnika."
Werner Altnickel Cevi, ki so bile uničene kot s plazemskim gorilnikom, je mogoče prepričljivo razložiti le s plazmo, ki je
nastala zaradi ogromne skalarne elektromagnetne energije, ki je niso več prestregli pokvarjeni varnostni ozemljitveni sistemi.
Voditelj ARTE: Polnoč je, približno uro in pol pred nesrečo ribiči slišijo pridušeno brnenje.
1:10: Zelo nenavadna pojava na stražnici pri vhodu v osrednjo dvorano.
Epicenter bližajočega se potresa naj bi se nahajal tik pod njim.
1:21: Vodja računalniškega centra med ogledom osrednje dvorane opazi modrikast preblisk svetlobe.
1:23:35: Začetek potresa. Velik tresk in tresenje v štirih blokih.
1:23:40: Odgovorni delavec opazi tresenje in pritisne gumb za klic v sili.
Vibracije se povečajo.
Ob prvem močnem udarcu se navpični nosilci zavrtijo naprej in nazaj.
Padajo stropne ploščice. Spet zasije svetloba.
V strojnici so počile okenske police. Močno se strese zemlja in reaktor eksplodira.
Sedemnajst minut pozneje sodelavec v nadzorni sobi zabeleži še eno eksplozijo.
Potresa je konec.
Seizmograf druge eksplozije ni zabeležil.
Čečerov: Slika uničenja v zgornjih prostorih nam je dala misliti.
Tam zgoraj so morali biti nekakšni tlačni valovi; morda so se tam celo sprožili.
Tam je bilo veliko neskladij, katerih vzrokov sprva nismo znali razložiti.
Werner Altnickel: Dr. Sebastian Pflugbeil iz Društva za varstvo pred sevanji, citati iz
Strahlentelexa, številka 3623632002, na voljo pri IPPNW.
Pflugbeil pravi: Čečov je bil trikrat v reaktorskem jašku, kjer so običajno gorivni elementi.
Toda njegovi videoposnetki jasno kažejo, da tam dejansko ni jedrskega goriva.
Kam je izginila? Nekaj se je stopilo do dna, a le malo.
Čečovova hipoteza: Celotna sredica reaktorja, ogromen grafitni blok, podoben luknjičavemu siru, v katerega so
vstavljene cevi z gorivnimi elementi in kontrolnimi palicami, je iz reaktorskega jaška izstrelila navzgor kot raketa.
To je povzročilo, da se je 2 500 ton težak pokrov na reaktorskem jašku zavrtel navzgor.
Jedro reaktorja je poletelo mimo njega približno 40-50 metrov visoko in se na poti delno izhlapilo.
Nato je jedrska eksplozija vse raztrgala in skoraj vse jedrsko gorivo raznesla v okolje.
Težki pokrov se je ponovno zrušil in zdaj stoji pod kotom nad reaktorskim jaškom."
Vladimir Strachov, Inštitut za geofiziko Moskva: Vendar je tu kamen spotike:
Po Čečovovi različici naj bi se razmere v reaktorju v 15-20 sekundah zaostrile do eksplozije.
Čečov: Blok 4 ponuja naslednjo sliko:
Staljena kovina je tekla po tleh, naletela na oviro, se dvignila in se strdila v obliki grozdja.
Še danes ga lahko vidite in seveda smo ga posneli.
Ocenjuje se, da je hitrost pretoka staljene kovine znašala približno 5 metrov na sekundo.
Torej ni počasen ali viskozen.
Pet metrov na sekundo, to je zelo hitro.
Staljena kovina iz reaktorja je potovala največ 50 metrov.
Tako je kovina tekla približno deset sekund. Nato se je strdila.
Pogosto v navpičnem položaju, tj. ko je tekel navzdol.
Tako ni bilo niti dovolj časa, da bi se spustili na tla in tam zastali.
W. Strachow: Poleg tega so ljudje plezali po uničenem reaktorju.
Seveda so menili, da mora biti tam moč sevanja ogromna, saj je tja stekel radioaktivni material iz reaktorja.
Zdaj se je izkazalo, da sevanje tam pravzaprav ni tako močno.
Seveda so si ljudje za odpravo v ruševine reaktorja nadeli zaščitne obleke.
Še vedno pa je zelo presenetljivo, da nihče od njih ni umrl.
Očitno nihče ni resno bolan.
To je zanimivo.
Očitno v stavbo ni prišel skoraj noben radioaktivni material iz reaktorja.
Tudi pri prostem padu navzdol ne.
Vse se je zgodilo prehitro.
Opomba Wernerja Altnickla: Zgoraj opisano hitro in kratkotrajno gibanje toka ter nenadno strjevanje taline je
smiselno, če se zavedamo, da je bil zunanji vnos energije EMP v uran silovit in je trajal le nekaj sekund.
To pomeni: silovita in hitra aktivacija atomskih jeder urana in vroče, tanke staljene mase s hitro hitrostjo pretoka in hitrim
strjevanjem v sredini pretoka, ko se inducirana energija EMP razbije in tako izgine
elektromagnetni ogenj, ki se napaja od zunaj.
Po uradnih seznamih KGB naj bi pobegnilo le 4 % reaktorja, 96 % pa naj bi bilo še vedno v ruševinah.
Pravzaprav je verjetno ravno obratno.
Skoraj vse je odletelo in reaktor je skoraj prazen.
To potrjujejo tudi znanstveniki.
Iztekla, kratkoročno zelo vroča talina pod reaktorsko posodo je morala biti v glavnem
sestavljena iz kovine za oblogo, npr. cirkonija za uran.
Uran, ki ga je aktivirala zunanja energija, se je nenadoma izstrelil v zrak kot iz topovske cevi.
Ker se spodaj ni izločil skoraj noben aktivirani uran in ker ni bilo mogoče izmeriti skoraj nobenega
sevanja, so ljudje lahko vstopili vanj, ne da bi umrli.
Ko so Sovjeti ugotovili, da Američani streljajo na njihov objekt, so še vedno uspeli za 24 ur
preusmeriti energijo, ki so jo nato vrgli nazaj v zemljo.
Po 24 urah pa ti ozemljitveni sistemi s skladišči sploh niso mogli zadržati teh ogromnih energij.
In če pomislimo, da je le preostalim, ki so ostali, čeprav so se že 24 ur izpuščali, uspelo razstreliti jedrsko elektrarno, si
lahko predstavljamo, kaj bi se zgodilo, če na primer ne bi imeli takšnega zadrževalnega sistema - tj. sistema
za izpuščanje v zemljo za vso energijo, ki se nato vrne nazaj. Takrat bi vse eksplodirale.
IX. Pomen razkritja v Černobilu glede na sedanje dramatične razmere v svetu
Zaradi raziskav Wernerja Altnickla se uradne izjave vlad in vseh tako imenovanih vodilnih medijev sesujejo kot hišica iz kart.
Opisano skalarno superorožje so vojska in tajne službe razvijale vse od "černobilskega super-gausa" pred
skoraj 40 leti, zato je danes zagotovo še bolj nevarno.
Zlasti ZDA so to tajno tehnologijo dokazano uporabile za spodbujanje "manipulacije podnebja in vremena" z velikim
antenskim sistemom HAARP na Aljaski in njegovimi nasledniki.
Černobilsko razkritje zato odpira številna resna vprašanja, zlasti za sedanje zelo dramatične razmere v svetu:
1. Ali so sedanje podnebne spremembe in vremenski pojavi, kot so ekstremne suše, poplave, tornadi in celo potresi
itd., ki jih potrjuje "Konvencija ZN-ENMOD", neposredno povezani s temi tajnimi vojaškimi sistemi super orožja?
2. Ali je sedanji strah pred CO2 le globalno organiziran manever za odvračanje pozornosti, da bi se ti vremenski
orožni sistemi lahko še naprej uporabljali neopazno za javnost?
3. Ali so jedrske elektrarne tempirana bomba, ker jih lahko ti tajni oborožitveni sistemi kadar koli napadejo?
4. Ali te tajne orožarske tehnologije predstavljajo veliko večjo grožnjo kot jedrsko orožje
zaradi stopnjevanja trenutnih težavnih žarišč v svetu?
Spoštovani gledalci, Zadnjih nekaj desetletij je pokazalo, da niti ZDA s svojimi zaveznicami niti Rusija s
komunističnimi državami niso zainteresirane za odstranitev skalarnega orožja, ki ogroža obstoj celotnega človeštva.
Javni mediji so popolnoma odpovedali svojemu poslanstvu in so iskrene razsvetljence preganjali kot teoretike zarote.
Ta tehtni dokumentarec naj bi prispeval k temu, da se končno začne javna razprava o
oborožitvenih sistemih, ki ogrožajo sam obstoj človeštva.
Še vedno nepojasnjena nesreča v Černobilu 26. aprila 1986 nas uči, da to lahko storijo le ljudje.
Prišel je čas razsvetljenja ljudi, ki ljubijo resnico!
Pomagajte zagotoviti, da se ta dokumentacija objavi na vse možne načine.
Delite ta vznemirljivi videoposnetek na družbenih platformah, kot so Facebook, tiktok,
Twitter, telegram, Instagram ali po e-pošti.
V modrem informacijskem okencu na spletni strani www.kla.tv vam ponujamo tudi kratke izvlečke programa, ki jih lahko prenesete.
Le z njihovim aktivnim razširjanjem je mogoče ustaviti zločince, ki še vedno
uporabljajo to orožje na skrivne in nepriznane načine!