Werner Altnickel, ki je od leta 1974 samozaposlen, je mojster televizijske tehnike in dobitnik nagrade
EUROSOLAR za leto 1997 ter drugih okoljskih nagrad.
Altnickel se je intenzivno ukvarjal z nesrečo v jedrski elektrarni Černobil 26. aprila 1986.
Kla.TV danes predvaja dokumentarni film Wernerja Altnickla.
V njem prepričljivo dokazuje, da nesreča v Černobilu v resnici ni mogla biti "nesreča"!
Ta dokumentarec ni le zgodovinska presoja.
Takratni oborožitveni sistemi nam v sedanjih dramatičnih razmerah v svetu predstavljajo še nevarnejšo grožnjo.
I. Eksplozivne izjave profesorja Dr. Edmunda Lengfelderja
Werner Altnickel je pri svojem raziskovanju naletel na članek Martina Ebnerja z dne 31. avgusta 2003 o ekskurziji z novinarji
na območje izključitve jedrske elektrarne v Černobilu, ki jo je opravil profesor Dr. Edmund
Lengfelder z Inštituta Otto Hug za sevanje v Münchnu.
Citiramo iz poročila "Landpartie mit Geigerzähler" Martina Ebnerja z dne 31. avgusta 2003:
In kaj so te ogromne antene, ki jih ne poznamo z nobene fotografije iz Černobila, zdaj pa
jih lahko s prostim očesom vidimo nad Pripjatom?
Lengfelderjeva razlaga: To je bil nedokončan odgovor na ameriški program "Vojna zvezd", in sicer dve
150 metrov visoki in 600 metrov dolgi antenski steni.
Deset od njih naj bi bilo postavljenih v krogu s premerom 35 kilometrov, da bi v ionosfero pošiljali visokofrekvenčne žarke.
Jedrska elektrarna naj bi zagotavljala ogromne količine energije, 16 reaktorskih enot.
"To bi delovalo," je prepričan Lengfelder:
Černobil torej ni bil le vir plutonija za bombe, ampak je bil tudi sam del velikanskega orožja."
II. Razvoj vojaškega superorožja v Sovjetski zvezi
Nova ruska tehnologija je postala znana pod imenom "Datelj".
Izraz "lesni kljun" izvira iz radijskih motenj, podobnih udarcem lesnega kljunčka, ki so jih prvi odkrili radioamaterji.
Leta 1957 se je v nekdanji ZSSR zgodila velika katastrofa, ki je bila posledica raziskav tega vojaškega skalarnega superorožja.
V Kyštimu blizu Majaka je bil tajni jedrski "vojaški raziskovalni objekt".
Ta nesreča je povzročila stokrat višjo raven sevanja v regiji kot v Černobilu!
Nekdanji podpolkovnik ameriške vojske Tom Bearden je bil analitik v Pentagonu.
Bil je priznan "strokovnjak za skalarno tehnologijo" in je v nemškem jeziku izdal knjigo "Skalartechnolgie".
To katastrofo pojasnjuje takole:
"Sovjeti so v zgodnjem neuspehu pri Kyshtymu povzročili energetski preobrat.
To je povzročilo jedrsko eksplozijo v bližnjem skladišču jedrskih odpadkov!
Radioaktivne padavine so onesnažile približno 1 200 kvadratnih kilometrov, ki so še danes zelo onesnaženi.
Vedel sem tudi, da so Sovjeti na vse svoje skalarne oddajnike namestili varnostne sisteme za zaščito
pred izrednimi dogodki, kot je bil tisti v Kyshtymu .
S temi varnostnimi sistemi so želeli v primeru kratkega stika v oddajnikih počasi in varno
odvajati energijo v zemljo v daljšem časovnem obdobju."
V svoji knjigi "FER DE LANCE" Bearden nadaljuje:
"Novo superzbroj je bilo razvito, izdelano in uporabljeno pod vodstvom KGB.
Ker so bili strogo tajni, jih nikoli niso predali redni ruski vojski!"
Nekdanji vodja vlade Sovjetske zveze Nikita Hruščov je leta 1960 pred predsedstvom Sovjetske zveze
podal naslednjo izjavo o prihodnjem skalarnem orožju:
"Imamo novo orožje - tako rekoč v portfelju naših znanstvenikov.
Tako močna, da bi ob neskončni uporabi uničila vse življenje na Zemlji."
III Vojaško superzelo lahko manipulira z vremenom!
Nekdanji ameriški predsednik Lyndon B. Johnson je leta 1962 dejal: "Kdor nadzoruje vreme, bo obvladoval svet."
Tudi Evropski parlament v poročilu z dne 14. januarja 1999 z naslovom "HAARP - sistem orožja, ki škoduje
podnebju" potrjuje obstoj takšnega nevarnega vremenskega orožja!
IV. Poskusi nadzora nad orožjem za vojaško superorožje
V letih 1976/77 je bila sprejeta "Konvencija ZN-ENMOD" za preprečevanje "sistemov okoljskega orožja".
Tukaj je izvleček iz "Konvencije ENMOD", Priloga 2:
"Naslednji primeri prikazujejo možnosti, ki jih lahko povzroči uporaba tehnik manipulacije z okoljem:
Potresi, cunamiji, porušitev ekološkega ravnovesja v regiji, spremembe vremenskih vzorcev (oblaki, padavine,
cikloni in tornadi), spremembe podnebnih vzorcev in oceanskih tokov, spremembe stanja ozonske plasti in ionosfere."
Nekdanji ameriški obrambni minister Dr. William Cohen je 28. aprila 1997 na "konferenci o terorizmu" v
Atenah potrdil obstoj tega orožja za množično uničevanje:
"Drugi se ukvarjajo celo z nekakšnim ekoterorizmom, saj z elektromagnetnimi valovi spreminjajo
podnebje, povzročajo potrese, odpirajo vulkane.
To je res, zato moramo okrepiti naša "protiteroristična prizadevanja"!"
V. Strogo zaupna predzgodovina nesreče reaktorja v Černobilu
Podpolkovnik Bearden je v svoji knjigi "FER DE LANCE", ki je izšla leta 2002 v drugi izdaji, zapisal, da je
bil istočasno neposredno vpleten v jedrsko katastrofo!
V tej knjigi z vidika ameriške vojske podrobno opisuje skalarno, elektromagnetno vojno
tehnologijo, ki je povzročila jedrsko katastrofo.
Navajamo odlomke iz njegove knjige od strani 129 naprej:
"Aprila 1986 so "interferometri KGB" začeli kopičiti elektromagnetno energijo, ki se je močno
inducirala v stranice preloma San Andreas, ki poteka skozi Los Angeles in vse do San Francisca.
"Notranjost" žarka Woodpecker so uporabili kot "super avtocesto" za vzdolžne valove in interferometrijo.
Sovjeti so uporabljali dve poti žarka.
Eden se je spustil s severa prek območja severnega tečaja in ledenih gora na cilj,
drugi pa je prišel z vzhoda na ciljno območje.
Sovjeti so pripravili zelo močan potres - pravzaprav bi povzročili celo vrsto takšnih potresov vzdolž
preloma San Andreas z močnimi popotresnimi sunki po glavnem potresu, kar bi povzročilo strašno uničenje.
Na kratko: Pripravljali so "en velik potres", ki so ga vsi tako dolgo pričakovali in se ga bali."
VI Odziv ZDA na napad ruskega detla
Nadalje navajamo citate iz knjige Toma Beardena:
"Oglasila se je zasebna skupina.
Trdili so, da lahko enega od oddajnikov onesposobijo tako, da ustvarijo močan velikanski "fazno konjugiran
replikacijski signalni impulz", ki se vrne naravnost v oddajnik in ga katastrofalno "izžge".
Dejansko se je zdelo, da naj bi celotno območje "Andreas Graben" spodbudili z
odlaganjem odvečne energije po vsej njegovi dolžini.
V tem primeru se je pravkar začel pripisani potres v Kaliforniji, ki je bil po svoji moči neprimerljiv s prejšnjimi.
Če bi se zgodil ta dogodek ali ti dogodki, bi bile izgube ameriških življenj in premoženja ogromne.
"Dejavnik visokega tveganja"
Vprašanje, ki mi ga je zastavila skupina, je predstavljalo zelo težko situacijo odločanja.
Takšni veliki sovjetski interferometri, ko so enkrat zgrajeni, vsebujejo ogromno
energije vzdolžnega elektromagnetnega valovanja.
Če bi bil sovjetski oddajnik v bližini jedrskih objektov in bi se zaradi taljenja nemudoma sklenil, bi se
vsa "potencialna energija" vrgla neposredno v zemljo.
V primeru takšne katastrofalne okvare oddajnika bi se izjemno močan "impulz vzdolžnega
valovanja" razširil v vse smeri okolice Zemlje.
Prvi jedrski material, ki bi ga zadel impulz, bi se nenadoma in zelo silovito razcepil.
Če bi se oddajnik nahajal le nekaj kilometrov od ene ali več "lokacij medcelinskih raket", bi lahko povzročil popolno
eksplozijo približno 30 ali 40 "megatonskih jedrskih konic".
Vedno bolj umazano in umazano...
Posledično bi prišlo do obsežnih padavin in radioaktivnega onesnaženja, ki bi se razširilo po vsem svetu in
bi v prihodnjih letih lahko ubilo na milijone ljudi.
Podobna nevarnost bi grozila tudi jedrskim reaktorjem.
Takojšnja cepitev vsega cepljivega materiala v eni od njih bi povzročila velikansko jedrsko eksplozijo.
To bi pomenilo nov precedens.
To je bil "dejavnik visokega tveganja".
Dejavnik nizkega tveganja
Vedel sem, da so Sovjeti po zgodnji okvari oddajnika Kyshtym povzročili EMP preblisk v veliko manjšem
obsegu in da je ta preblisk povzročil jedrsko eksplozijo v bližnjem skladišču jedrskih odpadkov.
Vedel sem tudi, da so Sovjeti po Kyštimu na vse svoje skalarne "interferometrične oddajnike"
namestili varnostne sisteme za primer takšnih napak.
Če varnostne naprave zdržijo, bi lahko ob nenadnem izpadu oddajnika zadržale "vzdolžne žarke elektromagnetnega
valovanja" in potenciale dovolj dolgo, da bi se energija počasi in varno razpršila v zemljo v daljšem časovnem obdobju.
To je bil dejavnik nizkega tveganja."
VII Pravi vzrok černobilske nesreče
Bearden v svoji knjigi podrobno opisuje, kako se je dejansko sprožila katastrofa reaktorja:
"Skupina se mi je zahvalila, se zavedla, da bodo odpuščeni, in odložila telefonsko slušalko.
Streljali so 25. aprila 86, kot so obljubili, in uničili enega od oddajnikov KGB - očitno nekaj
kilometrov stran od jedrskih reaktorjev v Černobilu.
Na uničenem oddajniku se je vklopila varnostna oprema, ki je zajela visok sevalni potencial in ga zadržala
približno 24 ur, pri čemer se je intenzivna sevalna energija ves čas počasi sproščala v zemljo.
Nato so 26. aprila 1986 varnostne naprave dokončno odpovedale in prišlo je do precej šibkejšega "prevračanja z vzdolžnim
valovanjem", kot bi se zgodilo prej brez varnostnih naprav.
Širjenje vzdolžnih valov v zemlji je v Černobilu zadelo sredico reaktorja nekaj sekund pred
tem, ko so vzdolžni valovi povzročili šok v zemlji.
Del urana v sredici reaktorja, ki je bil zadet, se je takoj razcepil, izstrelil iz kontejnerja in izločil radioaktivne snovi.
Jedrske padavine so se razširile po skoraj vsej Evropi."
VIII Ruski znanstveniki ovrgli uradno černobilsko zgodovinopisje!
Tudi po več kot 38 letih tako imenovani vodilni mediji skorajda niso prispevali k ugotavljanju resnice o černobilski nesreči.
Vendar je nujno, da tudi tako imenovani vodilni mediji občasno razkrijejo delne resnice.
Tak primer je dokumentarni film NDR-ARTE iz leta 1998 z naslovom "Pravi razlog za Černobil?"
Ker dokumentarec prikazuje dragocene originalne posnetke ruševin v Černobilu, ki lahko pomembno pripomorejo k ugotovitvi
resnice, vam zdaj predstavljamo odlomke iz tega dokumentarca.
Informacije o ozadju raziskave, ki jih je vnesel Werner Altnickel, zelo verodostojno pojasnjujejo dejanske dogodke v Černobilu:
Voditelj ARTE: Julija 1986, dva meseca po strašni nesreči v jedrski elektrarni v
Černobilu, je KGB izdal seznam strogo zaupnih navodil.
Na vrhu seznama se je znašel stavek: "Dejanski vzrok super-GAU ne sme biti nikoli znan."
Toda nekdo je še vedno želel izvedeti resnico.
Jedrski fizik Konstantin Pavlovič Čečerov.
Zato je še naprej plezal v ruševine, celo pod sarkofagom, ki zdaj obdaja uničen reaktor št. 4.
Našel je nenavadne sledi nesreče, ki se niso ujemale z izjavami, ki so bile takrat dane svetovni javnosti.
Čečerov, jedrski fizik, Moskva: Splezali smo v reaktorski jašek in se splazili naprej, v nadzorno
sobo nad reaktorjem, celo v prostore pod reaktorjem.
Naredili smo fotografije in videoposnetke, na stotine vzorcev in, rekel bi, na tisoče meritev.
Šele takrat smo počasi spoznali, kaj se je dejansko zgodilo z blokom 4.
In nenadoma smo ugotovili, da se uradne izjave iz leta 1986 sploh ne ujemajo s tem, kar smo videli pred seboj.
Voditelj ARTE: Istočasno je KGB julija 1986 visokim politikom in uradnikom izročila tajni seznam z jasnimi navodili.
Čečerov: Ta seznam je res nastal na nenavaden način, preprosto s strani tajne službe,
KGB. To je bilo nenavadno. Politična odločitev.
Seznam je bil objavljen in vsi vodje so se ga morali držati.
1. točka seznama: "Vse informacije, ki razkrivajo resnične vzroke nesreče reaktorja, so strogo zaupne".
Torej so bile vse uradne objave neresnične, ker niso bile tajne. Zelo čudno.
Voditelj ARTE: ...jedrska elektrarna v Černobilu je bila zgrajena na območju, ki je splošno priznano kot geološko stabilno.
Feliks Aptekajew, seizmolog, Ukrajina: Nasprotniki potresne verzije so trdili, da tu ne more biti potresov,
ker se potresi v tako stari geološki strukturi, kot je na tem območju, preprosto ne pojavljajo.
Voditelj ARTE: Seizmološka postaja je dejansko zabeležila le šibek, lokalni potres. Voditelj ARTE:
1990: Dokument iz Kijeva vsebuje 20 pričevanj očividcev, poročil zaposlenih v elektrarni, ki so bili tisto noč v službi.
Rekli so: "Zemlja se je zatresla, preden se je zgodila nesreča."
Potres magnitude 2, ki so ga potrdili seizmologi in številni očividci, se je zgodil le nekaj sekund pred nesrečo.
Dokumentarni film NDR-ARTE ne daje zadostnega odgovora na ta potres.
Vendar pa je to zdaj mogoče dokončno pojasniti zaradi pripomb podpolkovnika Beardena.
Zaradi geoloških razmer to ni mogel biti naravni potres, temveč ga je povzročila uporaba
opisanega elektromagnetnega tajnega orožja!
Sprožila se je v trenutku, ko so odpovedali varnostni ukrepi in so se ogromne količine preostale
energije nenadoma in nenadzorovano sprostile v zemljo.
Le nekaj sekund pozneje je v jedrski elektrarni odjeknila eksplozija.
Vendar pa je vtis, ki ga daje dokumentarni film Arte, da bi bil potres lahko vzrok nesreče, očitno napačen.
Nemški znanstveniki so v študiji jedrske elektrarne BIBLIS-B znanstveno dokazali, da je za raztapljanje
jedra jedrske elektrarne URAN potrebno vsaj 30 minut.
Zato je dokumentarec Arte mogoče razložiti le z razlagami Toma Beardena, da je jedrsko nesrečo v Černobilu povzročila skalarna,
elektromagnetna izmenjava udarcev med KGB Sovjetske zveze in ZDA.
ARTE: Voditelj: Toda te zanimive izjave niso bile nikoli deležne nobene pozornosti:
Čecherov: Slišal sem grmenje, s stropa je padel krožnik.
Tla so se stresla, luči so ugasnile, prižgala se je zasilna razsvetljava.
. Skozi luknjo v strehi sem zagledal blesk, ne ogenj, nekaj drugega.
Stene v nadzorni sobi so se začele tressti, prav tako strop in tla.
Po nekaj sekundah je sledila druga eksplozija.
Malo šibkejši, a čudno, kako se je vse razletelo.
Barvni lesk, ki se je dvignil do višine sto metrov.
Voditelj ARTE: Iz pričevanj očividcev in Čečovovih ugotovitev je jasno eno:
Izjava, ki so jo sovjetske oblasti objavile leta 1986, je bila napačna.
Vedno znova se pojavljajo povsem presenetljiva opažanja.
Čečerov: Upali smo na primer, da sta grafitna lupina in sredica reaktorja ostala nedotaknjena
- a ni bilo nič od tega, bila je samo luknja.
Domnevali so, da je bil obročast biozaščitni zabojnik okoli reaktorja uničen ali vsaj
močno poškodovan, vendar je bilo tudi to napačno.
Bil je skoraj nepoškodovan, le z manjšimi poškodbami.
Na velikem delu površine, zlasti na notranji strani, je bila ohranjena celo barva.
Werner Altnickel: Vse se je zgodilo v nekaj sekundah. Ko se je vhodna energija EMP nenadoma aktivirala in izstrelila uran.
Običajno taljenje bi bilo veliko počasnejše, barva v posodi pa bi zagotovo zgorela.
To se je zgodilo tako hitro, da je toplotna vztrajnost biokontejnerja verjetno
preprečila, da bi se barva zažgala tudi v notranjosti.
Čečerov: Pričakovali smo, da bo eksplozija v reaktorskem jašku vse raztrgala - vendar se ni nič raztrgalo.
Namesto tega se je veliko nosilcev za stabilizacijo grafitne kapice preprosto stopilo in zgorelo.
Ko ste si te staljene dele ogledali podrobneje, je postalo jasno, da gre za zelo poseben toplotni učinek.
Kot da bi bil iz varilnega gorilnika, ki je prežgal cevi.
Da, cevi so videti, kot da bi jih rezali z neko vrsto varilnega aparata ali plazemskega gorilnika."
Werner Altnickel Cevi, ki so bile uničene kot s plazemskim gorilnikom, je mogoče prepričljivo razložiti le s plazmo, ki je
nastala zaradi ogromne skalarne elektromagnetne energije, ki je niso več prestregli pokvarjeni varnostni ozemljitveni sistemi.
Voditelj ARTE: 1:23:35: Začetek potresa.
Velik trk in blok štiri se strese.
1:23:40: Odgovorni delavec opazi tresenje in pritisne stikalo za izredne razmere. Vibracije se povečajo.
Ob prvem močnem udarcu se navpični nosilci zavrtijo naprej in nazaj.
Padajo stropne ploščice. Spet zasije svetloba.
V strojnici so počila okna.
Silovito se strese zemlja in reaktor eksplodira.
Vladimir Strachov, Inštitut za geofiziko Moskva: Vendar je tu kamen spotike:
Po Čečovovi različici naj bi se razmere v reaktorju v 15-20 sekundah zaostrile do eksplozije.
Čečov: Blok 4 ponuja naslednjo sliko:
Staljena kovina je tekla po tleh, naletela na oviro, se dvignila in se strdila v obliki grozdja.
Še danes ga lahko vidite in seveda smo ga posneli.
Ocenjuje se, da je hitrost pretoka staljene kovine znašala približno 5 metrov na sekundo.
Torej ni počasen ali viskozen.
Pet metrov na sekundo, to je zelo hitro.
Staljena kovina iz reaktorja je potovala največ 50 metrov.
Tako je kovina tekla približno deset sekund. Nato se je strdila.
Pogosto v navpičnem položaju, tj. ko je tekel navzdol.
Tako ni bilo niti dovolj časa, da bi se spustili na tla in tam zastali.
W. Strachow: Poleg tega so ljudje plezali po uničenem reaktorju.
Ljudje so seveda mislili, da mora biti tam moč sevanja ogromna, saj je tja stekel radioaktivni material iz reaktorja.
Zdaj se je izkazalo, da sevanje tam pravzaprav ni tako močno.
Seveda so si ljudje za odpravo v ruševine reaktorja nadeli zaščitne obleke.
Še vedno pa je zelo presenetljivo, da nihče od njih ni umrl.
Očitno nihče ni resno bolan.
To je zanimivo.
Očitno v stavbo ni prišel skoraj noben radioaktivni material iz reaktorja.
Tudi pri prostem padu navzdol ne.
Vse se je zgodilo prehitro.
Opomba Wernerja Altnickla: Zgoraj opisano hitro in kratkotrajno gibanje toka ter nenadno strjevanje taline je
smiselno, če se zavedamo, da je bil zunanji vnos energije EMP v uran silovit in je trajal le nekaj sekund.
To pomeni: silovita in hitra aktivacija atomskih jeder urana in vroče, tanke staljene mase s hitro hitrostjo pretoka in hitrim
strjevanjem v sredini pretoka, ko se inducirana energija EMP razbije in tako izgine
elektromagnetni ogenj, ki se napaja od zunaj.
Po uradnih seznamih KGB naj bi pobegnilo le 4 % reaktorja, 96 % pa naj bi bilo še vedno v ruševinah.
Pravzaprav je verjetno ravno obratno. Skoraj vse je odletelo, reaktor pa je skoraj prazen.
To potrjujejo tudi znanstveniki.
Iztekla, kratkoročno zelo vroča talina pod reaktorsko posodo je morala biti v glavnem
sestavljena iz kovinske obloge, npr. cirkonija za uran.
Uran, ki ga je aktivirala zunanja energija, se je nenadoma izstrelil v zrak kot iz topovske cevi.
Ker se spodaj ni izločil skoraj noben aktivirani uran in ker ni bilo mogoče izmeriti skoraj nobenega
sevanja, so ljudje lahko vstopili vanj, ne da bi umrli.
Ko so Sovjeti ugotovili, da Američani streljajo na njihov objekt, so še vedno uspeli za 24 ur
preusmeriti energijo, ki so jo nato vrgli nazaj v zemljo.
Po 24 urah pa ti ozemljitveni sistemi s skladišči sploh niso mogli zadržati teh ogromnih energij.
In če pomislimo, da je le preostalim, ki so ostali, čeprav so se že 24 ur izpuščali, uspelo razstreliti jedrsko elektrarno, si
lahko predstavljamo, kaj bi se zgodilo, če na primer ne bi imeli takšnega zadrževalnega sistema - tj. sistema za
izpuščanje celotne energije v zemljo, ki se nato vrne nazaj.
Potem bi vsi eksplodirali.
IX. Pomen razkritja v Černobilu glede na sedanje dramatične razmere v svetu
Opisano skalarno superzorožilo so vojska in tajne službe razvijale vse od "černobilskega super-gausa" pred
skoraj 40 leti, zato je danes zagotovo veliko nevarnejše.
Černobilsko razkritje zato odpira številna resna vprašanja, zlasti za sedanje zelo dramatične razmere v svetu:
1. Ali so sedanje podnebne spremembe in vremenski pojavi, kot so ekstremne suše, poplave, tornadi in celo potresi
itd., ki jih potrjuje "Konvencija ZN-ENMOD", neposredno povezani s temi tajnimi vojaškimi sistemi super orožja?
2. Ali je sedanji strah pred CO2 le globalno organiziran manever za odvračanje pozornosti, da bi se ti vremenski
orožni sistemi lahko še naprej uporabljali neopazno za javnost?
3. Ali so jedrske elektrarne tempirana bomba, ker jih lahko ti tajni oborožitveni sistemi kadar koli napadejo?
4. Ali te tajne orožarske tehnologije predstavljajo veliko večjo grožnjo kot jedrsko orožje
zaradi stopnjevanja trenutnih težavnih žarišč v svetu?
Dragi gledalci, Prišel je čas razsvetljenja ljudi, ki ljubijo resnico!
Pomagajte zagotoviti, da se ta dokumentacija objavi na vse možne načine.
Delite ta vznemirljivi videoposnetek na družbenih platformah, kot so Facebook, tiktok,
Twitter, telegram, Instagram ali po e-pošti.
V modrem informacijskem okencu na spletni strani www.kla.tv vam ponujamo tudi kratke izvlečke programa, ki jih lahko prenesete.
Le z njihovim aktivnim razširjanjem je mogoče ustaviti zločince, ki še vedno
uporabljajo to orožje na skrivne in nepriznane načine!