Kasvoin Belgiassa, ja minut myytiin murhanhimoiseen pedofiiliverkostoon noin kuusivuotispäivänäni.
Minua käytettiin tässä verkostossa viisi ja puoli vuotta.
Tähän eksklusiiviseen kerhoon kuuluneet aikuiset miehet olivat siellä eri syistä, mutta siellä oli paljon alkoholia ja huumeita.
Lapset olivat kauppatavaraa, korkeimmalle arvostettua kauppatavaraa, ja heitä käytettiin pääasiassa seksiin.
Mutta tässä kerhossa oli myös muutamia aristokraatteja, jotka pitivät myös lasten tappamisesta.
Sitten oli minun vuoroni. Minut piti tappaa yksitoistavuotiaana.
Minua kidutettiin, koska joku, joka oli suojellut minua jonkin aikaa ja sitten pahoinpidellyt minua
todella pahasti, oli saanut tarpeekseen minusta.
Minut oli sidottu teurastuspenkkiin.
Se oli musta kaikkien edessäni olevien lasten verestä.
Olin siellä muutaman tunnin.
Kehoni on täynnä arpia. Ja jokainen arpi muistuttaa minua tästä hetkestä.
Luulin, että minut tapettaisiin kuten kaikki muutkin lapset, joita ei rakastettu tarpeeksi elääkseen.
Ja minutkin unohdettaisiin. Enkä ollut valmis kuolemaan.
Joku tuosta verkostosta rakasti minua tarpeeksi pelastaakseen minut.
Kidutus kesti muutaman tunnin. Olin tässä verkossa viisi ja puoli vuotta.
Tänä aikana minut raiskattiin monta, monta, monta kertaa.
Minulla ei ole arpia, jotka osoittaisivat, kuinka usein minut raiskattiin.
Mutta minä laskin. Se tapahtui yleensä viikonloppuna, koko yön ajan.
Laskin, että minua raiskattiin, todella raiskattiin, noin kuusi tuntia viikossa.
1716 tuntia raiskausta ennen kuin olin edes täyttänyt kaksitoista vuotta.
Kasvoin ohjeiden mukaan, jotka minulle antoi henkilö, joka pelasti minut.
Se piti minut erossa prostituutiosta ja huumeista ja sai minut pois maasta, Belgiasta, jossa kaikki tämä tapahtui.
Vaikka minulla ei ollut arpia, nuorena aikuisena minut oli suunniteltu seksiobjektiksi niin, että
viehätyin miehistä, ja osa minusta tarvitsi sitä elääkseen.
Koska se oli ainoa tapa, jolla tiesin voivani hyvin.
Nuorena naisena minua kohdeltiin niin epäkunnioittavasti ja käytettiin niin paljon hyväksi.
Ja silti kaikki olivat niin valmiita syyttämään minua. Se, että olen promiscuous .
Halpa, kuten sanotaan, huora. Kaikki nämä asiat, kaikki nämä nimitykset, he tuomitsivat minut niin nopeasti.
Ja sitten, kun olin parantumassa, tajusin, että ei, minun on irrottauduttava tästä seksuaalisesta huomion tarpeesta.
Minun on vapautettava itseni siitä ja lakattava antamasta itseni olla objekti. Haluan tulla vapautuneeksi naiseksi.
Niinpä olen työskennellyt vuosikymmen toisensa jälkeen tunteakseni kaiken sen tuskan, mitä minulle tehtiin,
kaiken sen petoksen, jonka vanhempani minulle myivät.
Lapset ovat väestömme haavoittuvimpia jäseniä. Luokaamme siis yhteiskunta, jossa lapset ovat
turvassa ja jossa lapsilla on yhteisö ympärillään.
Jokainen lapsi ansaitsee turvallisuuden. Yksikään lapsi ei ansaitse sitä, mitä minä jouduin kokemaan ja
mitä miljoonat lapset joutuvat kokemaan joka päivä.
Valitettavasti tämä on osa nykyistä järjestelmää.
Naisina meillä on niin paljon potentiaalia olla todella voimaantuneita, tuntea empatiaa kaikkea
sitä kohtaan, mitä joudumme naisina kestämään.
Se antaa meille enemmän voimaa kuin kenellekään muulle. Kaikki tuska kaiken voimattomuuden ja nöyryytyksen
takana, todella tuntea, mitä minulle tehtiin, todella ymmärtää, että se en ollut minä.
Että voin hyvin päivän päätteeksi.
Olin lapsi. Minua uhrattiin. Se ei ollut minun syytäni.
Lue lisää Anneke Lucasista seuraavasta haastattelusta.
Johdanto Gareth: Seuraava vieraamme tulee New Yorkista. Anneke Lucasin äiti myi lapsen
seksiorjaksi pedofiiliverkostolle Belgiassa.
Vanhemmat miehet raiskasivat Anneken päivittäin, kunnes hän oli 11-vuotias.
Monet heistä olivat merkittäviä belgialaisia poliitikkoja. 11-vuotiaana häntä ei enää pidetty hyödyllisenä
verkostolle, ja hänet melkein kidutettiin kuoliaaksi.
Hänet pelasti kuolemalta mies, joka neuvotteli verkosta vastaavien poliitikkojen kanssa.
Haastattelu Gareth: Anneke, kiitos paljon, että puhuit meille. Ensimmäinen asia, joka todella
kosketti minua, oli se, että äitisi myi sinut.
Isänä minulla oli vaikeuksia ymmärtää sen merkitystä. Miten käsittelette sitä?
Anneke: Se on elinikäinen prosessi. Äitini on tietenkin se ihminen, joka oli minulle läheisin.
Uskon, että me kaikki olemme ennen kaikkea ensisijaisia hoitajia. Hän oli myös yksin, ja hänellä oli minut.
Ja sitten - tiedättehän, äitini ei voinut hyvin, häntä voisi sanoa mielisairaaksi, jota ei koskaan diagnosoitu.
Kuvailisin häntä psykopaatiksi, jollaista joskus tapahtuu naisten kohdalla.
Sellaisena hän oli äärimmäisen mielistelevä kaikkia miehiä kohtaan.
Hän käyttäytyi kuin viisivuotias, omituisen flirttaileva, seksualisoitunut pikkutyttö - kaikkia miehiä kohtaan.
Hän alistui itselleen hyvin helposti. Luulen, että olin hänen peilikuvansa.
Hänen seurassaan oli hyvin vaikeaa olla, koska minulle ei koskaan ollut tilaa. Se oli täydellinen projektio.
Olin joko jonkinlainen heikko, näyttämätön, ruma pikkutyttö, joka oli heidän pikku
apurinsa, ja sitten olin hyvä tai sitten olin paha.
Mutta todellinen kysymys, joka sinun on kysyttävä itseltäsi, on: "Miten joku voi tehdä näin? Miten
tämän verkoston aikuiset voivat tehdä näin lapsille?"
Monet heistä olivat vanhempia. Ja monet heistä olivat varmasti myös insestivanhempia.
No, se oli niin, että äitini ei ollut kehittynyt emotionaalisesti sitten noin 5-vuotiaana. Silloin hänen äitinsä kuoli.
Se on peräisin massiivisesta traumasta, joka tapahtui - minun täytyy olettaa - Belgiassa vuonna 1939;
kaupungissa, jota pommitettiin usein sodan aikana.
Hänen isänsä oli sotavankina keskitysleirillä.
Luulen, että hänen äitinsä kuolema ja muut kuolemantapaukset perheessä olivat olleet hyvin vaikeita.
Sodan jälkeen ihmisten käytettävissä oli vain vähän resursseja traumasta parantumiseen. Niinpä häntä kierrätettiin Belgian
maakunnassa, häntä kierrätettiin täysin. Ehkä ihmiset ajattelivat, että hän oli hieman seksuaalinen,
koska kyseessä oli hyvin katolinen yhteisö, mutta häntä kierrätettiin. Ja minä olin hänen tärkein uhrinsa.
Gareth: On niin vaikea ymmärtää tätä ajattelutapaa, jossa myydään omaa lasta. Mutta myös ihmiset, jotka pystyvät siihen.
Täällä on hyvin vaikea löytää perille. Että ihmiset pystyvät tekemään jotain niin pahaa.
Kuinka vanha olit, kun tajusit pahuuden laajuuden?
Koska se on jotain, mitä lapsen ei pitäisi koskaan joutua kokemaan.
Anneke: Aivan! No, verkko on hyvin pahaenteinen. Ja olin - kuten sanoit johdannossa - todella
belgialaisessa verkostossa, joka toimi kuin mafia.
Mutta sitä johti silloinen puolustusministeri.
Kyseessä oli poliitikko, jonka ura oli huima. Hän oli Belgian pääministeri kahdesti: Paul
Vanden Boeynants. Mainitsin hänet kirjassani.
Se oli todella verkottunut..., se oli paikallinen verkko, belgialainen verkko.
Kuten tiedätte, Belgia on pieni maa. Se oli pieni verkosto.
Mutta satanismin kautta he olivat verkostoituneet muiden, korkea-arvoisten satanistien
kanssa ja käyttivät lapsia aina hyödykkeenä.
Minua käytettiin hyväksi kuusivuotiaasta lähtien, kun jouduin ensimmäisen kerran ihmiskaupan uhriksi.
Olin myöhässä, koska satanistiperheiden lapsia käytetään yleensä hyväksi paljon aikaisemmin.
Minut sijoitettiin verkostoon kuusivuotiaana, ja minua käytettiin hyväksi Belgiassa.
Joko tiettyjen aatelisten toimesta, jotka olivat äärimmäisen väkivaltaisia ja sadistisia ja
joilla ei ollut mitään pelkoa lasten tappamisesta.
Ei siis ole mitään syytä, miksi jäin siitä henkiin.
Ja sitten yhdeksänvuotiaana... noina ensimmäisinä vuosina minua pahoinpitelivät usein
miehet, jotka oli indoktrinoitu tähän järjestelmään.
Se oli oikeastaan kiristysjärjestelmä. Heidät yhdistettiin ensin nuoren tytön kanssa, joka oli noin 14- tai 15-vuotias.
Heille on ehkä kerrottu, että se oli vanhempi. Se nauhoitettiin. Silloin kiristys alkoi.
Ja sitten he tulivat luokseni. 6 tai 7-vuotiaana olet epäilemättä hyvin nuori lapsi.
Kuka tahansa, joka on siellä ja raiskaa pienen lapsen tuolla tavalla - vaikka olisin pyytänyt häntä tekemään niin.
Minulle opetettiin, että minun on tehtävä heidät mukaviksi.
Mutta silloinkin ei ole epäilystäkään siitä, että rikos on tehty.
Mutta aina oli miehiä, jotka sanoivat: "Minä en tee sitä. En voi tehdä sitä."
En kuitenkaan ymmärtänyt tuolloin, miten syvälle nämä miehet olivat jo indoktrinoituneet ja että, kuten sanotaan,
kaiken tekemiseen tarvitaan mies. Niin he aina sanovat.
Minusta tuntui aina, että minua hyväksikäyttäneet ihmiset olivat itse joutuneet lapsena hyväksikäytetyiksi
ja että he toistivat sitä valta-asemasta käsin.
Tällä tavoin he selviytyivät omista voimattomuuden ja avuttomuuden tunteistaan, joita he
olivat kokeneet oman hyväksikäyttönsä seurauksena.
Tämän hyvin karkean teon kautta, jossa he tunsivat olevansa mahtavassa valta-asemassa. Ja tietenkään
suurimmasta osasta selviytyjistä ei tule rikollisia.
Menetelmä on kuitenkin sellainen, että se sallii tai kannustaa ihmisiä, jotka ovat valmiita ryhtymään rikoksentekijöiksi,
jakamaan tämän valtavan suuren pedofilian salaisuuden.
Johdantona, jotta ne kaikki olisivat taskussa. Ja se kattaa... Gareth: Näetkö vieläkin televisiossa tai sanomalehdissä Belgiassa
joitakin näistä ihmisistä, jotka hyväksikäyttivät sinua?
Anneke: Katso. Se ei rajoittunut Belgiaan. Minua kaupattiin Yhdysvalloissa, Ranskassa, Sveitsissä ja Italiassa.
Tiedätkö, 9-vuotiaana minut annettiin kansainväliselle verkostoitujalle, joka vei minut Yhdysvaltoihin.
Kyseessä oli henkilö, joka on hyvin tunnettu maailmalla. Tänä aikana minua manipuloitiin tietoisuudessani.
Vietin siellä vuoden, jota kutsuin "valtaistuimeksi": Se oli ryhmä hyvin vaikutusvaltaisia ihmisiä, satanisteja,
joihin kuului julkkiksia, poliitikkoja, kuninkaallisia perheitä.
Ja tietysti näette nämä ihmiset, tietysti näen heidät edelleen - vaikka suurin osa rikoksentekijöistäni on nyt kuollut -
koska he olivat niin näkyvästi esillä. Heitä on kaikkialla.
Gareth: Sen täytyy olla poikkeuksellista sinulle. Nähdä se, kun tiedät, keitä nämä ihmiset todella ovat.
Miltä tuntuu nähdä heidät? Se on luultavasti tyhmä kysymys, mutta voisin kuvitella, että se on "viha".
Anneke: Kyllä! Se saa minut haluamaan nimetä ne. Mitä en voi tehdä.
Se on minulle hyvin selvää: jos tekisin niin, olisin kuollut. Perheeni kuolisi. Sen viestin sain.
Sain selville, että päätekijäni perheellä on oma salainen palvelunsa.
Näyttää siltä, että olen jo kokenut tämän hieman.
Nämä ovat kaikki ne ihmiset, jotka ovat ilmestyneet elämääni ja joita on koulutettu tällä tavalla.
Minut koulutettiin vakoojaksi. Pystyin siis tunnistamaan sen.
Mutta viesti oli hyvin selkeä, omalla tavallaan he antoivat minulle ymmärtää, että uhka oli aina: "Jos
mainitset tämän henkilön nimen, olet kuollut." Tämä oli kuitenkin hyvin selkeä viesti.
Uskon, että monet kaltaiseni eloonjääneet olisivat valmiita antamaan henkensä asian puolesta, jos se olisi sen arvoista.
On kuitenkin aina punnittava, mitä voi ja mitä ei voi paljastaa. Se tekee minut hyvin vihaiseksi.
Minua suututtaa myös se, että useimmat ihmiset uskovat tarinaan, jonka mukaan he ovat ihania ihmisiä,
joita on puolustettava, jotta heidät voidaan nähdä.
Gareth: Tietenkin muistan sen, kun olin lapsi Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Belgiassa paljastui valtava pedofiiliverkosto.
Se nousi suuriin otsikoihin täällä Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Liittyikö se verkostoon, jossa olit? Vai oliko kyse vain siitä, että ihmiset pääsivät hieman lähemmäs totuutta?
Annammeko heille muutaman pienemmän pedofiilin sammuttamaan janoaan samalla kun suojelemme suuria nimiä?
Anneke: Juuri näin lopulta kävi. Se, mihin viittaat, on tullut tunnetuksi nimellä "Dutrouxin tapaus".
Haluaisin näyttää kirjani . Kirjoitan siinä Dutroux'n tapauksesta. Se liittyy hyvin läheisesti elämäntarinaani.
Kyseessä on periaatteessa sama verkko. Kuulimme siitä vuonna 1996, kun lasten ruumiit löydettiin.
Kaksi lasta pelastettiin tyrmästä.
Tämän belgialaisen verkoston parittaja oli alkanut siepata lapsia.
Se oli hyvin epätavallista, hän jäi kiinni.
Lapsia oli kuollut hänen hoidossaan - koska useimmat parittajat soluttautuvat perheisiin,
ottavat lapset ja tuovat heidät takaisin kotiin.
Olin itse käynyt koulua, joten se oli paljon helpompaa. Vanhemmat eivät etsineet minua. Vanhempani olivat
mukana, kuten useimmat hyväksikäytettyjen lasten vanhemmat.
"Dutroux'n tapauksen" tarkoituksena oli herättää keskustelua. Marc Dutroux oli parittaja.
Ja mitä sitten tapahtui: siitä tuli hyvin suuri kiista - maailmanlaajuisesti.
He puhuivat verkostosta, ihmiset ympäri maailmaa puhuivat siitä, ja se, mitä tapahtui, oli poikkeuksellista.
Tässä... Kesti 8 vuotta ennen kuin tapaus päätyi oikeuteen.
Useat eloonjääneet ilmoittautuivat todistajiksi ja antoivat todistajanlausunnon.
Eräät todella hyvät poliisit ja rikostutkijat tarkistivat ja tarkistivat sen kahdesti.
He löysivät yhtäläisyyksiä, asioita, joita nämä eloonjääneet eivät olisi voineet tietää, jos he eivät olisi olleet paikalla.
En ollut tuolloin Belgiassa. Tuskin tiesin mitään "Dutroux'n tapauksesta", ennen kuin ensimmäinen tuomari,
ensimmäinen tapauksesta vastaava henkilö, oli jo erotettu.
Väitetyn puolueellisuuden vuoksi, joka sai aikaan valkoisten marssit tuolloin.
Koko Belgian väestö oli kuohuksissaan, koska uhreina oli lapsia.
Kaikki olivat pukeutuneet valkoisiin vaatteisiin lasten viattomuuden korostamiseksi.
Kahdeksan vuotta myöhemmin tämä tieto yritettiin kuitenkin pyyhkiä pois valtavasti, valtavasti, valtavasti.
Kaikki todistajanlausunnot peruttiin; ne poistettiin tapauksesta.
30 ihmistä, joilla oli jonkinlainen todiste laajempaan verkostoon liittyen, kuoli.
Monet tärkeät seikat salattiin tapauksesta.
Uusi tiedosto luotiin edustamaan eri tapausta.
Kun oikeudenkäynti alkoi vuonna 2004, paikalla oli vain Marc Dutroux.
Ja sitten oli toinen henkilö, joka oli lähimpänä, mutta joka oli hieman ylempänä verkostossa.
Se oli Michel Nihoul. Kirjoitin Michel Nihoulista laajasti muistelmissani.
Koska se alkoi, kun olin siellä. Olin siellä vuosina 1969-74.
Vietin paljon aikaa Michel Nihoulin kanssa. Hän oli eräänlainen kätyri, välittäjä
kaikessa. Hän jäi lopulta pois tässä tapauksessa.
Marc Dutroux tuomittiin periaatteessa elinkautiseen vankeuteen.
Jossain vaiheessa hän jopa pakeni vankilasta.
Nyt he yrittävät saada hänet kiinni ja vapauttaa hänet. Se on todella hämmästyttävää.
Se on kuin satanistit, jotka sanovat: Me pystymme siihen. Me voimme voittaa.
Ja... (keskeytetään) Gareth: Niin, se on melkein pilkallinen.
Anneke: Aivan. Pilkkaa! Luulen, että se on satanistien suuri rituaali, kun he pilkkaavat uhreja.
Pilkkaa kaikkia, jotka... Myös uhreja, myös eloonjääneitä pilkattiin ja pilkattiin
äärimmäisen paljon. Ja tietysti se jatkuu ja jatkuu.
Gareth: Tietenkin. Se on heille tapa käyttää vielä enemmän valtaa sinuun ja saada sinut tuntemaan itsesi avuttomaksi.
Koska olet kirjoittanut kokemuksestasi, puhu kokemuksestasi....... Ovatko ihmiset, joilla on ollut samanlaisia
kokemuksia muissa maissa, verkostoissa tai esimerkiksi Isossa-Britanniassa tai
Saksassa tai muualla, ottaneet sinuun yhteyttä?
Anneke: Kyllä, kiitos. Sitä teen periaatteessa koko päivän.
Teen yhteistyötä muiden selviytyjien kanssa. Vuonna 2016 tarinani levisi kulovalkean tavoin internetissä.
Olen ollut julkisuudessa vuodesta 2013. Ja minuun on ottanut yhteyttä monet, monet muut eloonjääneet.
Teen yhteistyötä heidän kanssaan. Olen kokenut yli 30 vuotta parantumista, joka tietenkin jatkuu tänäkin päivänä.
Mutta olosuhteiden ja sen vuoksi, että minulla on ollut etuoikeus keskittyä parantumiseen, jaan sen.
Vaikka se onkin, puhun myös ihmisten kanssa ympäri maailmaa. Oikeastaan enemmänkin länsimaissa.
Työskentelen paljon Englannista ja Kansainyhteisön alueelta tulevien ihmisten kanssa, ja tietenkin
Euroopasta, lähes koko Länsi-Euroopasta ja tietenkin Yhdysvalloista tulevien ihmisten kanssa.
Tässä verkossa on yhtäläisyyksiä kaikkialla.
Sotilasperheistä tulevien lasten kohdalla on pieniä eroja.
Tietoisuuden manipulointi on kuitenkin samanlaista kaikkialla. Mielenhallintakoulutus on samanlaista kaikkialla.
Kunkin lapsen käyttötarkoitus vaihtelee sijoituksen mukaan.
Se riippuu heidän perheistään. Verkoston toimintatavassa on kuitenkin suuria yhtäläisyyksiä.
Olen oppinut, että pienemmät verkostot, kuten Belgian verkosto, ovat yhteydessä toisiinsa.
Kaupungissa toimivien salaseurojen tai muiden salaisuuksien kautta heillä on vaikutusvaltaisia henkilöitä,
jotka voivat tarvittaessa valvoa tai estää tutkimuksia.
Siellä on tuomari, siellä on asianajaja, siellä on joku... poliisipäällikkö tai jotain.
On lääkäreitä. Ja sitten he usein verkostoituvat vielä vaikutusvaltaisempien
ihmisten kanssa maailmassa omien lastensa kautta.
Ja niin he suojelevat asemaansa tai mainettaan tai nousevat mihin tahansa, oikeasti!
Mitä tahansa he tavoittelevatkin, mitä tahansa heidän kunnianhimonsa ovatkin.
Voit varmasti saavuttaa jotain, jos olet osa tätä verkostoa ympäri maailmaa. Ja se
tapahtuu hyvin paljon monien lasten kustannuksella.
Gareth: Uskon, että sinulla on tulossa työpaja nimeltä "Shifting the Power". Voitko kertoa siitä jotain?
Anneke: Kyllä, kiitos. Niin sanotaan verkkosivuillani.
Työskentelin New Yorkin vankiloissa 10 vuotta.
Perustin voittoa tavoittelemattoman järjestön tuomaan joogaa vankiloihin.
Aloitin joogan opettamisen heti alusta alkaen. Se tapahtui 2000-luvulla.
Olen aina käyttänyt joogaa parantavana menetelmänä, mutta olen kokenut sen hyvin vaikeaksi soveltaa, koska sitä on opetettu.
Siksi olen aina ajatellut, että jos haluaa olla palveluntarjoaja, opettaja tai terapeutti, on
olemassa tapa kohdata ihmisiä, joka ei ole hyödyllinen.
Ja olen nähnyt paljon tällaista hyödytöntä käytöstä, olipa se sitten terapeuttien tai joogaopettajien tai jonkun muun taholta.
Niinpä kävin läpi nämä ohjelmat vankilassa.
Olen pyrkinyt löytämään menetelmän, jonka avulla voin todella olla täysin läsnä horisontaalisella tasolla. Koska
meitä kaikkia kutsutaan osallistumaan tähän valtarakenteeseen.
Meitä kaikkia pyydetään siis valmistumaan ja ottamaan sitten tehtävämme vastaan.
Ja siinä määrin kuin tarvitsemme tätä asemaa ja asemaa, voimme peittää omat traumamme ja asettaa itsemme
niiden ihmisten yläpuolelle, joiden kanssa työskentelemme.
Ja tietysti monet terapeutit tekevät samoin.
Kokemukseni mukaan näin tapahtuu sitä enemmän, mitä enemmän erikoistuu.
Jokaisen palveluntarjoajan on siis itse tarkasteltava itseään ja psykologiaa, joka liittyy siihen,
miten hän tiedostamattaan osallistuu valtarakenteeseen.
Kenelle annat voimasi ja ketä halveksit?
Ja jos voit olettaa, että kyse on todella ratkaisemattomasta traumasta, että kun katsot jotakuta ylöspäin ja luovut
vallastasi, nostat jonkun jalustalle, katsot lapsuudestasi peräisin olevaa auktoriteettihahmoa,
jonka kanssa sinulla on ratkaisemattomia ongelmia.
Ja jos katsot jotakuta alaspäin ja tuomitset hänet, heijastat negatiivisesti.
Ja se liittyy joihinkin osiin sinussa, joita et ole vielä hyväksynyt.
Tämä on siis oikeastaan ennakkoedellytys ja ehdoton malli. Tämä työpaja on siis 10 viikkoa
kestävä verkkotyöpaja jokaista luokkaa varten.
Ja minusta se on... Minä olen tehnyt sen. Olen itse asiassa matkustanut ympäri maailmaa opettamassa tiettyjä
terapeutteja, jotka todella luottavat tähän tietoon paljon.
Tämä menee syvälle dynamiikkaan ja siihen, miten se liittyy traumaan, kun kysyt tämän kysymyksen.
Johtopäätös Gareth: Paljon kiitoksia. Kiitos paljon, että tulitte mukaan! On ollut fantastista jutella
kanssanne, vaikka aihe on niin kauhea kuin se onkin.
Puhun sinulle siitä... Sinä paljastat sen ja autat muita ihmisiä, jotka ovat samassa tilanteessa.
Se tuntuu edelleen tietyllä tavalla piristävältä. Ymmärrättekö mitä tarkoitan?
Toivottavasti ihmiset kotona eivät luule, että puhun roskaa, mutta tuntuu silti piristävältä puhua kanssasi, koska sinä... Olet
kokenut niin kauheita asioita, mutta olet kääntämässä tilanteen.
Kuten sanoitte työpajastanne, te vaihdatte voimaa, ja se on fantastista!
Anneke: Kyllä, kiitos.