Jeg vokste opp i Belgia og ble solgt til et morderisk pedofilinettverk rundt seksårsdagen min.
Jeg ble brukt i dette nettverket i fem og et halvt år.
De voksne mennene som tilhørte denne eksklusive klubben, var der av ulike grunner, men det var mye alkohol og mye narkotika.
Og barna var varen, den høyeste, den mest verdsatte varen, og ble hovedsakelig brukt til sex.
Men det var også noen aristokrater i denne klubben som også likte å drepe barn.
Og så var det min tur. Jeg skulle bli drept da jeg var elleve år gammel.
Jeg ble torturert fordi noen som hadde beskyttet meg en stund og deretter mishandlet meg grovt, var ferdig med meg.
Jeg var fastspent til en slaktebenk.
Den var svart av blodet fra alle barna foran meg.
Jeg var der i noen timer.
Kroppen min er full av arr. Og hvert arr minner meg om dette øyeblikket.
Jeg trodde jeg skulle bli drept som alle de barna som ikke var elsket nok til å leve.
Og jeg ville også bli glemt. Og jeg var ikke klar til å dø.
Noen i det nettverket elsket meg nok til å redde meg.
Torturen varte i noen timer. Jeg var i dette nettverket i fem og et halvt år.
I løpet av denne tiden ble jeg voldtatt mange, mange, mange ganger.
Jeg har ingen arr som viser hvor ofte jeg ble voldtatt.
Men jeg regnet på det. Det var vanligvis i helgen, en hel natt.
Så jeg regnet ut at jeg ble voldtatt, virkelig voldtatt, i omtrent seks timer i uken.
1716 timer med voldtekt før jeg hadde fylt tolv år.
Jeg vokste opp med instruksjoner gitt av den personen som frelste meg.
Det holdt meg unna prostitusjon og narkotika og fikk meg ut av landet, ut av Belgia, der alt dette skjedde.
Selv om jeg ikke hadde arr, var jeg som ung voksen så skapt til å være et sexobjekt at jeg tiltrakk
meg menn, og en del av meg trengte det for å leve.
For det var den eneste måten jeg visste hvordan jeg kunne føle meg bra på.
Og som ung kvinne ble jeg behandlet så respektløst og utnyttet så mye.
Og likevel var alle så klare til å klandre meg. Å være promiskuøs .
Billig, som de sier, en hore. Alle disse tingene, alle disse epitetene, de fordømte meg så raskt.
Og så, mens jeg leget meg, innså jeg at jeg måtte bryte ut av dette mønsteret med å trenge seksuell oppmerksomhet.
Jeg må frigjøre meg fra det og slutte å la meg selv være et objekt. Jeg vil bli en frigjort kvinne.
Og slik har jeg jobbet i tiår etter tiår for å føle all smerten over det som ble gjort mot meg,
alt sviket over å bli solgt av foreldrene mine.
Barn er de mest sårbare i befolkningen vår. La oss derfor skape et samfunn der barn er
trygge, der barn har et fellesskap rundt seg.
Alle barn fortjener trygghet. Ingen barn fortjener det jeg gikk gjennom, og det millioner av barn går gjennom hver dag.
Dessverre er dette en del av det nåværende systemet.
Som kvinner har vi så stort potensial til å bli virkelig styrket, til å føle empati med alt vi må tåle som kvinner.
Det gir oss mer styrke enn noen andre. All smerten bak all maktesløsheten og ydmykelsen, å virkelig føle hva som
ble gjort mot meg, å virkelig forstå at det ikke var meg.
At jeg føler meg bra på slutten av dagen.
Jeg var et barn. Jeg ble et offer. Det var ikke min feil.
Finn ut mer om Anneke Lucas i det følgende intervjuet.
Innledning Gareth: Vår neste gjest kommer til oss fra New York. Anneke Lucas ble solgt av sin mor
som barnesexslave til et pedofilt nettverk i Belgia.
Anneke ble voldtatt daglig av eldre menn frem til hun var 11 år gammel.
Mange av dem var viktige belgiske politikere. Som 11-åring ble hun ikke lenger ansett som nyttig
for nettverket, og ble nesten torturert til døde.
Hun ble reddet fra døden av en mann som forhandlet med politikerne som var ansvarlige for nettverket.
Intervju Gareth: Anneke, tusen takk for at du vil snakke med oss. Det første som virkelig rørte
meg, var det faktum at du ble solgt av moren din.
Som far hadde jeg problemer med å forstå betydningen av det. Hvordan bearbeider du det?
Anneke: Det er en livslang prosess. For min mor er selvfølgelig den personen som sto meg nærmest.
Jeg tror vi alle først og fremst er primæromsorgspersoner. Hun var også alene, og hun hadde meg.
Og så - du vet, moren min var ikke frisk, man kan si at hun var psykisk syk, noe som aldri ble diagnostisert.
Jeg vil beskrive henne som en psykopat, på en måte som av og til skjer med kvinner.
Som sådan var hun ekstremt smiskende overfor alle menn.
Hun oppførte seg som en fem år gammel, bisarrt flørtende, seksualisert liten jente - overfor alle menn.
Hun underkastet seg selv veldig lett. Jeg tror jeg var en refleksjon av henne.
Og det var veldig vanskelig å være sammen med henne, for det var aldri plass til meg. Det var en fullstendig projeksjon.
Enten var jeg en slags svak, uimponerende, stygg liten jente som var deres lille
hjelper, og da var jeg god, eller så var jeg slem.
Men det virkelige spørsmålet man må stille seg, er: "Hvordan kan noen gjøre dette? Hvordan kan de
voksne i dette nettverket gjøre dette mot barn?"
Mange av dem var foreldre. Og mange av dem var sikkert også incestuøse foreldre.
Det var slik at moren min ikke hadde utviklet seg følelsesmessig siden hun var fem år
eller noe sånt. Det var da moren hennes døde.
Den stammer fra et massivt traume som fant sted - må jeg anta - i Belgia i 1939; i en by som ble hyppig bombet under krigen.
Faren hennes var krigsfange i en konsentrasjonsleir.
Jeg tror det hadde vært veldig vanskelig da moren døde og andre dødsfall i familien.
Etter krigen var det få ressurser tilgjengelig for folk som ønsket å komme seg etter traumer. Så hun ble sendt rundt i den
belgiske provinsen, hun ble sendt rundt. Kanskje trodde folk at hun var litt seksuell, for det var et veldig katolsk
samfunn, men hun ble sendt rundt. Og jeg var hennes hovedoffer.
Gareth: Det er så vanskelig å forstå denne tankegangen hvor du selger ditt eget barn der. Men
også de menneskene som er i stand til å gjøre det.
Det er veldig vanskelig å finne veien rundt. At folk er i stand til å gjøre noe så ille.
Hvor gammel var du da du innså omfanget av ondskapen?
For det er noe et barn aldri skal måtte oppleve.
Anneke: Akkurat! Vel, nettverket er veldig uhyggelig. Og jeg var - som du sa i innledningen - egentlig
med i et belgisk nettverk som fungerte som en mafia.
Men den ble ledet av den daværende forsvarsministeren.
Dette var en politiker som gjorde kometkarriere. Han var statsminister i Belgia to ganger: Paul
Vanden Boeynants. Jeg har nevnt ham i boken min.
Det var et lokalt nettverk, et belgisk nettverk.
Belgia er som kjent et lite land. Det var et lite nettverk.
Men gjennom satanismen hadde de nettverk med andre, høytstående satanister og brukte alltid barn som en handelsvare.
Jeg ble utnyttet fra jeg var seks år gammel, da jeg ble utsatt for menneskehandel første gang.
Jeg var sent ute, for barn fra satanistfamilier blir som regel misbrukt mye tidligere.
Så jeg ble plassert i nettverket da jeg var seks år gammel, og jeg ble misbrukt i Belgia.
Enten av enkelte adelsmenn som var ekstremt voldelige og sadistiske, og som ikke hadde noen skrupler med å drepe barn.
Så det er ingen grunn til at jeg overlevde det.
Og da jeg var ni år ... i de første årene ble jeg ofte misbrukt av menn som var indoktrinert i dette systemet.
Det var egentlig et utpressingssystem. De ble - du vet - først paret sammen med en ung jente på 14 eller 15 år.
De kan ha blitt fortalt at den var eldre. Det ble tatt opp på bånd. Det var da utpressingen begynte.
Og så kom de til meg. I en alder av seks eller syv år er det ingen tvil om at du er et veldig lite barn.
Alle som er der og voldtar et lite barn på den måten - selv om jeg ba dem om det. Jeg ble lært opp til å gjøre dem komfortable.
Men selv da er det ingen tvil om at det er begått en forbrytelse.
Men det var alltid menn som sa: "Jeg vil ikke gjøre det. Jeg kan ikke gjøre det."
Men da visste jeg ikke hvor dypt disse mennene allerede var indoktrinert, og at det, som de sier, kreves
en mann for å gjøre alt. Det er det de alltid sier.
Jeg har alltid hatt en følelse av at de som misbrukte meg, selv hadde blitt misbrukt som
barn, og at de gjentok det fra en maktposisjon.
På denne måten håndterte de sine egne følelser av maktesløshet og hjelpeløshet, som de hadde pådratt seg
som følge av overgrepene de selv hadde vært utsatt for.
Gjennom denne svært grove handlingen følte de seg store i en maktposisjon. Og
selvfølgelig blir de fleste overlevende ikke kriminelle.
Men metoden er slik at den tillater eller oppfordrer mennesker som står klare til å bli lovbrytere, til å
dele denne enorme, enorme hemmeligheten om pedofili.
Som en introduksjon, for å ha dem alle i lommen. Og det dekker ... Gareth: Ser du fremdeles noen av disse
menneskene på TV eller i avisene i Belgia som misbrukte deg?
Anneke: Se. Det var ikke begrenset til Belgia. Jeg ble utsatt for menneskehandel i USA, Frankrike, Sveits og Italia.
Du vet, da jeg var ni år gammel, kan du si at jeg ble gitt til en internasjonal nettverksbygger som tok meg med til USA.
Dette var en person som er meget kjent på verdensscenen. I løpet av denne tiden ble jeg manipulert i min bevissthet.
Jeg tilbrakte et år der, i det jeg kalte "maktens sete": Dette var en gruppe svært mektige mennesker,
satanister, inkludert kjendiser, politikere, kongefamilier.
Og selvfølgelig ser du disse menneskene, selvfølgelig ser jeg dem fremdeles - selv om de fleste av mine gjerningsmenn
nå er døde - fordi de var så fremtredende. De er overalt.
Gareth: Det må være ekstraordinært for deg. Å se det med din kunnskap om hvem disse menneskene egentlig er.
Hvordan føles det å se dem? Det er sikkert et dumt spørsmål, men jeg kunne tenke meg "sinne".
Anneke: Ja! Det gir meg lyst til å gi dem navn. Noe jeg ikke kan gjøre.
Det er helt klart for meg: Hvis jeg gjorde det, ville jeg vært død. Familien min ville bli drept. Det var beskjeden jeg fikk.
Familien til min hovedgjerningsmann driver sin egen hemmelige tjeneste.
Det virker som om jeg allerede har opplevd litt av det.
Dette er alle de menneskene som har dukket opp i livet mitt, og som har blitt opplært på denne måten.
Jeg var opplært som spion. Så jeg var i stand til å gjenkjenne det.
Men budskapet var veldig tydelig, på sin egen måte lot de meg vite at trusselen alltid var:
"Hvis du nevner denne personens navn, er du død.
Og jeg tror mange overlevende som meg ville vært villige til å ofre livet for saken hvis det var verdt det.
Men man må alltid vurdere hva man kan og ikke kan avsløre. Det gjør meg veldig sint.
Det gjør meg også veldig sint at folk flest tror på fortellingen om at dette er fantastiske
mennesker som må løftes frem for å bli sett.
Gareth: Selvfølgelig husker jeg det; som barn i Storbritannia. Det var et stort pedofilt nettverk som ble avdekket i Belgia.
Det skapte store overskrifter her i Storbritannia.
Hadde det sammenheng med nettverket du var med i? Eller var det bare et tilfelle av at folk kom litt nærmere sannheten?
Skal vi gi dem noen mindre pedofile som kan slukke tørsten litt, mens vi beskytter de store navnene?
Anneke: Det var akkurat det som skjedde til slutt. Det du refererer til, er blitt kjent som "Dutroux-saken".
Jeg vil gjerne vise frem boken min . I den skriver jeg om "Dutroux-saken". Den er veldig nært knyttet til min livshistorie.
Det er i bunn og grunn det samme nettverket. Vi hørte om det i 1996 da likene av barn ble funnet.
To barn ble reddet ut av et fangehull.
En hallik fra dette belgiske nettverket hadde begynt å bortføre barn.
Det var veldig uvanlig, han ble tatt.
Barn hadde dødd i hans varetekt - for de fleste hallikene infiltrerer familier, tar barna og tar dem med seg hjem igjen.
Jeg hadde gått på skolen selv, så det var mye lettere. Det var ingen foreldre som lette etter meg. Foreldrene mine
var involvert, som de fleste foreldre til mishandlede barn.
"Dutroux-saken" var ment å skape oppstandelse. Marc Dutroux var halliken.
Og det som skjedde etterpå, var at det ble en veldig stor konflikt - over hele verden.
De snakket om nettverket, folk over hele verden snakket om det, og det som skjedde var ekstraordinært.
Det tok åtte år før saken havnet i retten.
En rekke overlevende sto frem som vitner og avga forklaring.
Det ble sjekket, dobbeltsjekket, av noen virkelig gode politifolk, kriminaletterforskere.
De fant likheter, ting som disse overlevende ikke kunne ha visst om de ikke hadde vært der.
Jeg var ikke i Belgia på den tiden. Jeg visste knapt nok noe om "Dutroux-saken" før den første dommeren, den
første ansvarlige for saken, allerede var blitt avskjediget.
På grunn av påstått partiskhet, noe som utløste de hvite demonstrasjonene den gangen.
Hele den belgiske befolkningen var i opprør fordi det var barn som var ofre.
De var alle kledd i hvitt for å understreke barnas uskyld.
Men åtte år senere ble det gjort et enormt, massivt forsøk på å slette den kunnskapen.
Alle vitneforklaringer ble kansellert og tatt ut av saken.
30 personer som hadde en eller annen form for bevis knyttet til det utvidede nettverket, døde.
Mange viktige omstendigheter ble underslått i saken.
En ny fil ble opprettet for å representere en annen sak.
Da rettssaken startet i 2004, var det bare Marc Dutroux.
Og så var det en annen person som var den nærmeste, men som var litt høyere oppe i nettverket.
Det var Michel Nihoul. Jeg skrev mye om Michel Nihoul i memoarene mine.
Fordi det begynte da jeg var der. Jeg var der fra 1969-74.
Jeg tilbrakte mye tid sammen med Michel Nihoul. Han var en slags håndlanger, en mellommann
for alt. Han trakk seg til slutt i denne saken.
Og Marc Dutroux ble i utgangspunktet dømt til livsvarig fengsel.
På et tidspunkt rømte han til og med fra fengselet.
Nå prøver de å fange ham og befri ham. Det er egentlig ganske utrolig.
Det er som satanistene som sier: Vi kan gjøre det. Vi kan vinne.
Og ... (blir avbrutt) Gareth: Ja, det er nesten hånlig.
Anneke: Akkurat. Hån! Jeg tror det er et stort ritual hos satanister når de håner ofrene.
De hånte alle som... Ofrene ble også, de overlevende ble også ekstremt hånet og
latterliggjort. Og det fortsetter og fortsetter.
Gareth: Selvsagt. Det er en måte for dem å utøve enda mer makt over deg på og få deg til å føle deg hjelpeløs.
Ehm...Fordi du har skrevet om din erfaring, forteller om din erfaring.... Blir du da kontaktet av folk som har hatt
lignende opplevelser i andre land, nettverk, eller for eksempel i Storbritannia eller i Tyskland eller andre steder?
Anneke: Ja, takk. Det er det jeg gjør hele dagen.
Jeg jobber sammen med andre overlevende. I 2016 spredte historien min seg som ild i tørt gress på internett.
Jeg har vært i offentlighetens søkelys siden 2013. Og jeg har blitt kontaktet av mange, mange andre overlevende.
Jeg jobber sammen med dem. Jeg har opplevd mer enn 30 år med healing, som selvfølgelig fortsetter den dag i dag.
Men på grunn av omstendighetene og måten jeg har hatt privilegiet å virkelig fokusere på helbredelse på, deler jeg det.
Selv om det er det, snakker jeg også med mennesker over hele verden. Egentlig er det mer den vestlige verden.
Jeg jobber mye med folk fra England og Samveldet, og selvfølgelig fra Europa, stort sett hele Vest-Europa, og selvfølgelig USA.
Dette nettverket har likhetstrekk overalt.
Det er små forskjeller for barn som kommer fra militærfamilier.
Men manipulasjonen av bevisstheten er lik overalt. Opplæring i tankekontroll er lik overalt.
Bruksområdet for hvert barn varierer avhengig av rang.
Det kommer an på familiene deres. Men det er store likheter i måten nettverket opererer på.
Jeg har lært at de mindre nettverkene, som det belgiske, har kontakt med hverandre.
Gjennom hemmelige selskaper eller hva det måtte være i byen deres, har de noen mektige personer, og de kan da holde
kontroll eller hindre etterforskningen hvis de trenger det.
Det er en dommer, en advokat, en politisjef eller noe sånt.
Det er leger. Og så har de ofte nettverk med enda mektigere mennesker i verden gjennom sine egne barn.
Og så beskytter de sine posisjoner eller sitt rykte, eller de stiger til hva de vil, egentlig!
Uansett hva de streber etter, uansett hva ambisjonene deres er.
Du kan definitivt oppnå noe hvis du er en del av dette nettverket rundt om i verden. Og det
går i stor grad på bekostning av mange barn.
Gareth: Jeg tror du har en workshop på gang som heter "Shifting the Power". Kan du fortelle oss noe om den?
Anneke: Ja, takk. Det er det som står på nettsiden min.
Jeg jobbet i fengslene i New York i ti år.
Jeg grunnla en ideell organisasjon for å bringe yoga inn i fengslene.
Og jeg begynte å undervise i yoga helt fra begynnelsen. Det var på 2000-tallet.
Jeg har alltid brukt yoga som en helbredende metode, men syntes det var veldig vanskelig å
bruke den på grunn av måten den ble undervist på.
Derfor har jeg alltid tenkt: Hvis du vil være forsørger, lærer eller terapeut, er det en
måte å omgås mennesker på som ikke er nyttig.
Og jeg har sett mye av denne lite hjelpsomme oppførselen, enten det var fra terapeuter eller yogalærere eller noe annet.
Så jeg jobbet meg gjennom disse programmene i fengselet.
Jeg har jobbet med å finne en metode som gjør at jeg virkelig kan være fullt og helt til stede; på et horisontalt nivå.
For vi er alle invitert til å delta i denne maktstrukturen.
Så vi blir alle bedt om å uteksamineres og deretter ta på oss rollen vår.
Og i den grad vi trenger denne statusen og posisjonen, kan vi dekke over våre egne traumer og
sette oss selv over de menneskene vi jobber med.
Og mange terapeuter gjør selvfølgelig det samme.
Min erfaring er at jo mer du spesialiserer deg, desto mer skjer dette.
Så det er opp til hver enkelt leverandør å se på seg selv, å se på hvordan de ubevisst deltar i maktstrukturen.
Hvem gir du makten din til, og hvem ser du ned på?
Og hvis du kan anta at det egentlig handler om uløste traumer; at når du ser opp til noen og gir fra deg makt, setter du
noen på en pidestall, så ser du på en autoritetsfigur fra din egen barndom som du har uløste problemer med.
Og hvis du ser ned på noen og dømmer dem, da projiserer du negativt.
Og det har å gjøre med noen deler av deg som du ikke helt har akseptert ennå.
Så dette er egentlig forutsetningen og den ubetingede modellen. Denne workshopen er en
10-ukers nettbasert workshop for hver klasse.
Og jeg tror det er en... Jeg har gjort det. Jeg har faktisk reist rundt i verden og undervist visse
terapeuter som er veldig avhengige av denne informasjonen.
At dette går dypt inn i dynamikken og hvordan den er knyttet til traumer når du stiller dette spørsmålet.
Konklusjon Gareth: Tusen takk. Tusen takk for at du ble med oss! Det har vært fantastisk å snakke med
deg, selv om temaet er så forferdelig som det er.
Å snakke med deg om det... Du avdekker det og hjelper andre mennesker som er i samme situasjon.
Det føles fortsatt oppløftende på en viss måte. Skjønner du hva jeg mener?
Jeg håper ikke folk hjemme tror jeg snakker tull, men det føles likevel oppløftende å snakke med deg fordi du... Du
har vært gjennom så forferdelige ting, men du snur det rundt.
Som du sier om workshopen din, du flytter makten, og det er fantastisk!
Anneke: Ja, takk.