Jag växte upp i Belgien och såldes till ett mordiskt pedofilnätverk runt min sexårsdag.
Jag användes i det här nätverket i fem och ett halvt år.
De vuxna män som tillhörde denna exklusiva klubb var där av olika skäl, men det var mycket alkohol, mycket droger.
Och barnen var handelsvaran, den högsta, den mest värdefulla handelsvaran och användes främst för sex.
Men det fanns också några aristokrater i den här klubben som också gillade att döda barn.
Och sedan var det min tur. Jag skulle dödas vid elva års ålder.
Jag blev torterad för att någon som hade skyddat mig ett tag och sedan misshandlat mig riktigt illa var färdig med mig.
Jag var fastspänd på en slaktbänk.
Den var svart av blodet från alla barnen framför mig.
Jag var där i några timmar.
Min kropp är full av ärr. Och varje ärr påminner mig om det här ögonblicket.
Jag trodde att jag skulle bli dödad, som alla andra barn som inte var tillräckligt älskade för att få leva.
Och jag skulle också bli bortglömd. Och jag var inte redo att dö.
Någon inom det nätverket älskade mig tillräckligt för att rädda mig.
Tortyren varade i några timmar. Jag var med i det här nätverket i fem och ett halvt år.
Under den här tiden blev jag våldtagen många, många, många gånger.
Jag har inga ärr som visar hur ofta jag blev våldtagen.
Men jag räknade på det. Det var oftast på helgen, under en hel natt.
Så jag räknade ut att jag blev våldtagen, verkligen våldtagen, ungefär sex timmar i veckan.
1.716 timmars våldtäkt innan jag ens hade fyllt tolv år.
Jag växte upp med instruktioner som jag fick av den person som räddade mig.
Det höll mig borta från prostitution och droger och fick mig ut ur landet, ut ur Belgien, där allt det här hände.
Även om jag inte hade några ärr var jag som ung vuxen så utformad för att vara ett sexobjekt att jag
attraherade män och en del av mig behövde det för att leva.
För det var det enda sättet jag kände till för att må bra.
Och som ung kvinna blev jag behandlad så respektlöst och utnyttjad så mycket.
Och ändå var alla så redo att skylla på mig. Att vara promiskuös .
Billig, som de säger, en hora. Alla dessa saker, alla dessa epitet, de fördömde mig så snabbt.
Och sedan, medan jag läkte, insåg jag att jag måste bryta mig ur det här mönstret där jag behöver sexuell uppmärksamhet.
Jag måste frigöra mig från det och sluta låta mig vara ett objekt. Jag vill bli en frigjord kvinna.
Och så har jag arbetat årtionde efter årtionde för att känna all smärta av vad som gjordes mot
mig, allt svek av att bli såld av mina föräldrar.
Barn är de mest sårbara medlemmarna av vår befolkning. Låt oss därför skapa ett samhälle där barn
är trygga, där barn har en gemenskap omkring sig.
Varje barn förtjänar trygghet. Inget barn förtjänar det jag gick igenom och det som miljontals barn går igenom varje dag.
Tyvärr är detta en del av det nuvarande systemet.
Som kvinnor har vi så mycket potential att verkligen få makt, att känna empati med allt vi måste utstå som kvinnor.
Det ger oss mer styrka än någon annan. All smärta bakom all maktlöshet och förnedring, att verkligen känna vad som
gjordes mot mig, att verkligen förstå att det inte var jag.
Att jag mår bra i slutet av dagen.
Jag var ett barn. Jag var ett offer. Det var inte mitt fel.
Få reda på mer om Anneke Lucas i följande intervju.
Introduktion Gareth: Vår nästa gäst kommer till oss från New York. Anneke Lucas såldes av sin mamma
som barnsexslav till ett pedofilnätverk i Belgien.
Anneke våldtogs dagligen av äldre män tills hon var 11 år gammal.
Många av dem var viktiga belgiska politiker. Vid 11 års ålder ansågs hon inte längre vara till
nytta för nätverket och torterades nästan till döds.
Hon räddades från döden av en man som förhandlade med de politiker som var ansvariga för nätverket.
Intervju Gareth: Anneke, tack så mycket för att du vill prata med oss. Det första som verkligen
berörde mig var det faktum att du såldes av din mamma.
Som far hade jag svårt att förstå innebörden av det. Hur bearbetar du det?
Anneke: Det är en livslång process. För min mamma är naturligtvis den person som stod mig närmast.
Jag tror att vi alla är primära vårdare först och främst. Hon var också ensam och hon hade mig.
Och sedan - du vet, min mamma mådde inte bra, man skulle kunna säga att hon var psykiskt sjuk, vilket aldrig diagnostiserades.
Jag skulle beskriva henne som en psykopat, på ett sätt som ibland händer med kvinnor.
Som sådan var hon extremt inställsam mot alla män.
Hon betedde sig som en femårig, bisarrt flirtig, sexualiserad liten flicka - mot alla män.
Hon underkastade sig själv väldigt lätt. Jag tror att jag var en spegelbild av henne.
Och det var väldigt svårt att vara i hennes närhet eftersom det aldrig fanns någon plats
för mig. Det var en fullständig projektion.
Antingen var jag någon slags svag, oimponerande, ful liten flicka som var deras lilla hjälpreda
och sedan var jag bra, eller så var jag dålig.
Men den verkliga frågan man måste ställa sig är: "Hur kan någon göra så här? Hur kan de
vuxna i det här nätverket göra så här mot barn?"
Många av dem var föräldrar. Och många av dem, är jag säker på, var också incestuösa föräldrar.
Det var så att min mamma inte hade utvecklats känslomässigt sedan 5-årsåldern eller så. Det var då hennes mamma dog.
Det kom från ett massivt trauma som ägde rum - måste jag förmoda - i Belgien 1939; i en stad som ofta bombades under kriget.
Hennes far var krigsfånge i ett koncentrationsläger.
Jag tror att det hade varit väldigt svårt med hennes mammas död och andra dödsfall i familjen.
Efter kriget fanns det få resurser tillgängliga för människor att läka från trauman. Så hon skickades runt i den belgiska
provinsen, hon skickades runt helt och hållet. Kanske trodde folk att hon var lite sexuell eftersom det var ett mycket katolskt
samhälle, men hon skickades runt. Och jag var hennes huvudoffer.
Gareth: Det är så svårt att förstå det här tankesättet där man säljer sitt eget barn
där. Men också de människor som kan göra det.
Det är väldigt svårt att hitta runt. Att människor är kapabla att göra något så illa.
Hur gammal var du när du insåg vidden av ondskan?
För det är något som ett barn aldrig någonsin ska behöva hantera.
Anneke: Just det! Ja, nätverket är mycket olycksbådande. Och jag var - som du sa i inledningen - verkligen
med i ett belgiskt nätverk som fungerade som en maffia.
Men den leddes av den dåvarande försvarsministern.
Detta var en politiker som gjorde en kometkarriär. Han var Belgiens premiärminister två gånger:
Paul Vanden Boeynants. Jag nämnde honom i min bok.
Det var verkligen ett nätverk med..., det var ett lokalt nätverk; ett belgiskt nätverk.
Som ni vet är Belgien ett litet land. Det var ett litet nätverk.
Men genom satanismen hade de nätverk med andra, högre uppsatta satanister och använde alltid barn som en handelsvara.
Jag utnyttjades från det att jag var sex år när jag först blev utsatt för människohandel.
Jag var sen, för barn från satanistfamiljer blir vanligtvis utnyttjade mycket tidigare.
Så jag placerades i nätverket vid sex års ålder och jag blev misshandlad i Belgien.
Antingen av vissa adelsmän som var extremt våldsamma och sadistiska och inte hade några betänkligheter mot att döda barn.
Så det finns egentligen ingen anledning till att jag överlevde det.
Och sedan vid nio års ålder ... under de första åren blev jag ofta misshandlad av män som var indoktrinerade i detta system.
Det var egentligen ett utpressningssystem. Där de först parades ihop med en ung flicka som var 14 eller 15 år gammal.
De kan ha fått höra att den var äldre. Det spelades in på band. Det var då utpressningen började.
Och sedan kom de till mig. Vid 6 eller 7 års ålder är det ingen tvekan om att du är ett mycket ungt barn.
Den som är där och våldtar ett litet barn på det sättet - även om jag bad dem om det. Jag
fick lära mig att göra det bekvämt för dem.
Men även då råder det ingen tvekan om att ett brott har begåtts.
Men det fanns alltid män som sa: "Jag tänker inte göra det. Jag kan inte göra det."
Men jag insåg inte då hur djupt dessa män redan hade indoktrinerats och att det, som de säger, krävs en
man för att göra allt. Det är vad de alltid säger.
Jag har alltid haft en känsla av att de människor som utnyttjade mig själva hade utnyttjats som
barn och att de upprepade det från en maktposition.
På så sätt hanterade de sina egna känslor av maktlöshet och hjälplöshet, som de hade
drabbats av till följd av sina egna övergrepp.
Genom denna mycket råa handling där de kände sig stora i en maktposition. Och de flesta
överlevande blir förstås inte brottslingar.
Men metoden är sådan att den tillåter eller uppmanar människor som står redo att bli förövare att
dela denna enorma, enorma hemlighet om pedofili.
Som en introduktion, att ha dem alla i fickan. Och det täcker... Gareth: Ser du fortfarande några av de här människorna
på TV eller i tidningarna i Belgien som förgrep sig på dig?
Anneke: Titta. Det var inte begränsat till Belgien. Jag utsattes för människohandel i USA, Frankrike, Schweiz och Italien.
Du vet, vid 9 års ålder kan man säga att jag gavs till en internationell nätverkare som tog mig till USA.
Det här var någon som är mycket välkänd på världsscenen. Under den här tiden manipulerades jag i mitt medvetande.
Jag tillbringade ett år där, i vad jag kallade "maktens säte": Det var en grupp mycket mäktiga människor,
satanister, bland dem kändisar, politiker och kungafamiljer.
Och naturligtvis ser man dessa människor, naturligtvis ser jag dem fortfarande - även om de flesta av mina gärningsmän nu
är döda - eftersom de var så framträdande. De finns överallt.
Gareth: Det måste vara extraordinärt för dig. Att se det med din kunskap om vilka dessa människor verkligen är.
Hur känns det att se dem? Det är säkert en dum fråga, men jag skulle kunna tänka mig "ilska".
Anneke: Ja! Det får mig att vilja ge dem namn. Vilket är något jag inte kan göra.
Det är mycket tydligt för mig: om jag gjorde det skulle jag vara död. Min familj skulle
bli dödad. Det var det budskapet jag fick.
Jag fick reda på att min huvudgärningsmans familj har en egen underrättelsetjänst.
Det verkar som om jag redan har upplevt en del av det.
Det här är alla de människor som har dykt upp i mitt liv och som har utbildats på det här sättet.
Jag var utbildad som spion. Så jag kunde känna igen det.
Men budskapet var mycket tydligt, på sitt eget sätt lät de mig veta att hotet alltid var:
"Om du nämner den här personens namn är du död.
Och jag tror att många överlevare som jag skulle vara beredda att offra sina liv för saken om det var värt det.
Men man måste alltid väga in vad man kan och inte kan avslöja. Det gör mig väldigt arg.
Det gör mig också mycket arg att de flesta människor tror på berättelsen om att det här är underbara
människor som måste försvaras så att de kan bli sedda.
Gareth: Naturligtvis minns jag, som barn i Storbritannien. Det fanns ett enormt pedofilnätverk som avslöjades i Belgien.
Det blev stora rubriker här, här i Storbritannien.
Hade det att göra med nätverket du var med i? Eller var det bara ett fall där folk kom lite närmare sanningen?
Ska vi ge dem några mindre pedofiler som kan släcka deras törst lite medan vi skyddar de stora namnen?
Anneke: Det var precis vad som hände i slutändan. Det du talar om har blivit känt som "Dutroux-fallet".
Jag skulle vilja visa min bok . I den skriver jag om "Dutroux-fallet". Det är
mycket nära kopplat till min livshistoria.
Det är i princip samma nätverk. Vi hörde talas om det 1996 när barnkroppar upptäcktes.
Två barn räddades ur en fängelsehåla.
En hallick från detta belgiska nätverk hade börjat kidnappa barn.
Det var mycket ovanligt, han blev fångad.
Barn hade dött i hans vård - eftersom de flesta hallickar infiltrerar familjer, tar barnen och för dem tillbaka hem.
Jag hade gått i skolan själv, så det var mycket lättare. Det fanns inga föräldrar som letade efter mig. Mina föräldrar
var engagerade, som de flesta föräldrar till misshandlade barn.
"Dutroux-fallet" var tänkt att röra upp saker och ting. Marc Dutroux var hallicken.
Och vad som hände sedan: det blev en mycket stor tvist - över hela världen.
De pratade om nätverket, människor över hela världen pratade om det och det som hände var extraordinärt.
I det här fallet tog det åtta år innan ärendet hamnade i domstol.
Ett antal överlevande trädde fram som vittnen och lämnade sina vittnesmål.
Det kontrollerades, dubbelkollades, av några riktigt bra poliser, brottsutredare.
De fann likheter, saker som de överlevande inte hade kunnat veta om de inte hade varit där.
Jag var inte i Belgien vid den tidpunkten. Jag visste knappt någonting om "Dutroux-fallet" innan den första domaren, den första
personen som var ansvarig för fallet, redan hade avskedats.
På grund av påstådd partiskhet, vilket utlöste de vita marscherna vid den tiden.
Hela den belgiska befolkningen var i uppror eftersom det fanns barn som var offer.
De var alla klädda i vitt för att understryka barnens oskuldsfullhet.
Men åtta år senare gjordes ett enormt, massivt, massivt försök att radera den kunskapen.
Alla vittnesmål har återkallats och avförts från ärendet.
30 personer som hade någon form av bevis som rörde det bredare nätverket dog.
Många viktiga omständigheter utelämnades från ärendet.
En ny fil skapades för att representera ett annat ärende.
När rättegången inleddes 2004 fanns det bara Marc Dutroux.
Och så fanns det en annan person som var närmast, men som var lite högre upp i nätverket.
Det var Michel Nihoul. Jag skrev utförligt om Michel Nihoul i mina memoarer.
För det började när jag var där. Jag var där 1969-74.
Jag tillbringade mycket tid med Michel Nihoul. Han var en slags springpojke, en mellanhand för
allt. Han hoppade av i slutändan i det här fallet.
Och Marc Dutroux dömdes i princip till livstids fängelse.
Vid något tillfälle rymde han till och med från fängelset.
Nu försöker de fånga honom och befria honom. Det är verkligen helt fantastiskt.
Det är som satanisterna som säger: Vi kan göra det. Vi kan vinna.
Och... (blir avbruten) Gareth: Ja, det är nästan hånfullt.
Anneke: Exakt. Förlöjligande! Jag tror att det är en stor ritual hos satanister när de hånar offer.
Hånar alla som... Offren blev också, de överlevande blev också extremt hånade och förlöjligade. Och så fortsätter det förstås.
Gareth: Självklart. Det är ett sätt för dem att utöva ännu mer makt över dig och få dig att känna dig hjälplös.
För att du har skrivit om din erfarenhet, prata om din erfarenhet.... Blir du sedan kontaktad av människor som har haft
liknande upplevelser i andra länder, nätverk, eller till exempel i Storbritannien eller i Tyskland eller på andra platser?
Anneke: Ja, tack så mycket. Det är vad jag i princip gör hela dagarna.
Jag arbetar tillsammans med andra överlevare. År 2016 spreds min berättelse som en löpeld på internet.
Jag har varit i allmänhetens ögon sedan 2013. Och jag har blivit kontaktad av många, många andra överlevare.
Jag arbetar tillsammans med dem. Jag har upplevt mer än 30 år av healing, som naturligtvis fortsätter än idag.
Men på grund av omständigheterna och det sätt på vilket jag har haft förmånen att verkligen
fokusera på läkning, delar jag med mig av det.
Även om det är så, talar jag också med människor över hela världen. Egentligen är det mer västvärlden.
Jag arbetar mycket med människor från England och det brittiska samväldet, och naturligtvis från
Europa, i stort sett hela Västeuropa och naturligtvis USA.
Det här nätverket har likheter överallt.
Det finns små skillnader för barn som kommer från militära familjer.
Men manipuleringen av medvetandet är likartad överallt. Träning i tankekontroll är likartad överallt.
Den avsedda användningen av varje barn varierar beroende på rang.
Det beror på deras familjer. Men det finns stora likheter i det sätt som nätverket arbetar på.
Jag har lärt mig att de mindre nätverken, som det belgiska, har kontakt med varandra.
Genom hemliga sällskap eller vad som helst i sin stad har de några mäktiga personer och de kan sedan
hålla kontroll eller hindra utredningen om de behöver.
Det finns en domare, en advokat, en polischef eller nåt.
Det finns läkare. Och sedan har de ofta nätverk med ännu mäktigare personer i världen genom sina egna barn.
Och så skyddar de sina positioner eller sina rykten eller så stiger de till vad de vill, verkligen!
Vad de än strävar efter, vad de än har för ambitioner.
Man kan definitivt åstadkomma något om man är en del av det här nätverket runt om i världen. Och
det är väldigt mycket på bekostnad av många barn.
Gareth: Jag tror att du har en workshop på gång som heter "Shifting the Power". Kan du berätta något för oss om den?
Anneke: Ja, tack så mycket. Det är vad som står på min hemsida.
Jag arbetade i fängelserna i New York i tio år.
Jag grundade en ideell organisation för att föra in yoga i fängelser.
Och jag började undervisa i yoga från allra första början. Det var på 2000-talet.
Jag har alltid använt yoga som en läkande metod, men tyckte att den var väldigt svår att
tillämpa på grund av det sätt den lärdes ut på.
Det är därför jag alltid har tänkt: om du vill vara en leverantör, en lärare, en terapeut, finns det
ett sätt att hantera människor som inte är till hjälp.
Och jag har sett mycket av detta ohjälpsamma beteende, oavsett om det var från terapeuter eller yogalärare eller något annat.
Så jag arbetade mig igenom dessa program i fängelset.
Jag har arbetat med att hitta en metod som gör att jag verkligen kan vara fullt närvarande; på en horisontell nivå.
För vi är alla inbjudna att delta i den här maktstrukturen.
Så vi ombeds alla att ta examen och sedan ta på oss vår roll.
Och i den mån vi behöver den här statusen och positionen kan vi dölja vårt eget trauma och
sätta oss själva över de människor vi arbetar med.
Och naturligtvis gör många terapeuter samma sak.
Min erfarenhet är att ju mer man specialiserar sig, desto mer händer detta.
Så det är verkligen upp till varje leverantör att se på sig själv, att se på psykologin
i hur de omedvetet deltar i maktstrukturen.
Vem ger du din makt till och vem ser du ner på?
Och om du kan anta att det verkligen handlar om olösta trauman; att när du ser upp till någon och avstår från din makt, sätter
du någon på en piedestal, då ser du på en auktoritetsperson från din egen barndom som du har olösta problem med.
Och om du ser ner på någon och dömer honom eller henne, då projicerar du negativt.
Och det har att göra med vissa delar av dig som du inte riktigt har accepterat än.
Så det här är verkligen förutsättningen och den ovillkorliga modellen. Så den här workshopen är
en 10-veckors online-workshop för varje klass.
Och jag tror att det är en... Jag har gjort det. Jag har faktiskt rest runt i världen och undervisat vissa terapeuter
som verkligen förlitar sig mycket på den här informationen.
Att detta går djupt in i dynamiken och hur den relaterar till trauma när du ställer den här frågan.
Slutsats Gareth: Tack så mycket. Tack så mycket för att du var med oss! Det har varit fantastiskt att
prata med dig, även om ämnet är så hemskt som det är.
Pratar med dig om det... Du avslöjar det och hjälper andra människor som är i samma situation.
Det känns ändå upplyftande på ett visst sätt. Förstår du vad jag menar?
Jag hoppas att folk där hemma inte tycker att jag pratar strunt, men det känns ändå upplyftande att prata med dig för att
du... Du har varit med om så hemska saker, men du vänder på det.
Som du säger om din workshop, du flyttar makten och det är, det är fantastiskt!
Anneke: Ja, tack så mycket.