Vítejte, pane Wolski.
Děkuji za pozvání od KlaTV.
Ano, s potěšením. Tento rozhovor vedeme ve velmi památný den, v den výročí 9. listopadu.
Od pádu Berlínské zdi v roce 1989 uplynulo přesně 35 let.
Jste autorem několika velmi zajímavých knih právě na toto téma, které lze nalézt i na vašich webových stránkách.
A než začneme, dovolte nám, abychom vás nejprve představili našim divákům.
Michael Wolski se narodil v roce 1952 v Sasku a vyrůstal ve východním Berlíně.
Je otcem tří dětí.
Po maturitě v roce 1970 vystudoval ekonomii se zaměřením na zahraniční obchod.
Od roku 1974 pak pan Wolski pracoval v zahraničním obchodě NDR.
V letech 1986-1990 pracoval jako styčný důstojník pro zahraniční obchod NDR v kanceláři americké
společnosti v Centru mezinárodního obchodu ve východním Berlíně.
V prosinci 1989 byl skupinou pověřen založením obchodní společnosti ve východním Berlíně.
Tato objednávka byla zrušena v lednu 1990.
Na začátku roku 1991 byl pan Wolski převelen do Moskvy.
Zde byl zakladatelem a vedoucím zastoupení skupiny v SSSR a byl svědkem rozpadu Sovětského svazu a transformace Ruska.
V roce 1998 se vrátil do Berlína a pracoval jako konzultant pro ruské společnosti.
V letech 2006-2012 byl zakladatelem a ředitelem Německo-bosenského obchodního sdružení v Sarajevu.
Michael Wolski je od roku 2014 v důchodu.
Je autorem pěti knih o pádu Berlínské zdi.
V našich vzpomínkách a ve zprávách médií se pád zdi v roce 1989 vždy jeví jako pokojná
revoluce, jako výsledek nespokojenosti obyvatel NDR.
Mnoho lidí myslí na mír a demonstrace.
A ve své knize 1989 Mauerfall in Berlin, ohlédnutí po 35 letech, popisujete pád zdi jako
událost, která byla pečlivě naplánována a realizována.
Proč si to myslíte?
Ano, jak jsem již popsal ve svém životopise, v letech 1986-1990 jsem pracoval v zastoupení jedné americké
společnosti ve východním Berlíně a pomáhal jsem budovat obchodní aktivity této společnosti v NDR.
A když v listopadu 1989 padla zeď, přišel v prosinci švýcarský šéf společnosti, která kancelář
spravovala, a řekl: "Miku, dostaneš zvláštní úkol.
Založíme dceřinou společnost pro prodej v NDR a také v Polsku, České republice a Maďarsku.
A vaším úkolem je tuto nadaci takříkajíc iniciovat a zařídit notáře a právníka a jakou
nemovitost a kolik lidí, tj. provést přípravné práce.
A teď bylo jen pár dní před Vánocemi.
Začal jsem s tím a pak jsem chtěl začátkem ledna jednat s lidmi odpovědnými za příslušný pracovní úsek.
A pak, 9. ledna 1990, nám zavolali a řekli, abychom všeho nechali. Dceřinou společnost nezakládáme.
Naše podnikání je převedeno na německou dceřinou společnost.
Ve Spolkové republice Německo, ve městě Neuss, existovala obrovská společnost.
A to mě překvapilo. A položil jsem otázku, ano, proč se přestává vyrábět?
A pak mi šéf řekl, ano, dostali jsme instrukce z USA, že už žádná NDR nebude.
Stalo se tak 9. ledna 1990.
A když se vrátíme do historie, teprve 13. února 1990 se sešli čtyři spojenci a dva němečtí ministři
zahraničí a rozhodli se zahájit rozhovory o jednotě Německa.
To znamená, že vrcholové vedení skupiny již znalo výsledek předem.
Zajímavé je, že než přišel 13. únor, dostal jsem druhý telefonát, ve kterém mi bylo sděleno, že vše musí být
hotovo do 30. června 1990, tj. začlenění podniku NDR do západoněmecké dceřiné společnosti.
Ano, a pak jsme se v květnu dozvěděli, že měnová unie vznikne 1. července.
A kdo stále mluví o náhodě, je podle mě dost naivní.
Ale to vyvolává otázku, kdo vlastně chtěl, aby zeď padla?
No, když jsem byl v Moskvě, mluvil jsem se spoustou lidí, kteří byli docela kompetentní.
Například bývalí příslušníci KGB, kteří byli po pádu komunismu zlikvidováni.
Sovětský svaz byl tedy rozpuštěn, monopol zahraničního obchodu se zhroutil a jednotlivé
kombináty nyní mohly provádět vývozní a dovozní operace.
A bylo to tak, že v těchto zahraničních obchodních odděleních kombinátů, kam jsem nyní musel jezdit, a ne
už do podniku zahraničního obchodu v Moskvě, byli lidé, kteří mluvili plynně německy.
A když jsem pak, no, moje ruština a angličtina nebyly tak profesionální, zeptali se mě, odkud jste?
A s Michaelem Wolskim na vizitce nebyl jednoznačně zařaditelný jako Fritz Müller nebo tak něco.
A když jsem to řekl, z NDR, jeho tvář se rozjasnila:
Také jsem byl pět let v NDR. Mluvil jsem plynně německy a už tehdy jsem věděl, že není v armádě, protože
důstojníci byli v NDR vždy maximálně tři roky. A ti z druhé jednotky, ti tam byli o něco déle.
Proběhlo několik zajímavých rozhovorů a oni mi řekli o NDR spoustu věcí, které jsem o
strukturách vedení a mocenských vztazích nevěděl.
No a pak jsem hodně četl, knihy sovětských politiků, diplomatů, lidí z tajných služeb a tak dále.
A pomalu se začalo vyjasňovat, že jde vlastně o událost, která se skrývá za kouřovou clonou, a ta se jmenuje Mírová revoluce.
Zajímavé je, že na začátku roku 2015 se objevily tři publikace, které situaci osvětlily.
Prvním byl článek, který vyšel v Der Spiegel 2. listopadu 2014: Gorbačov a Ševardnadze chtěli, aby zeď padla dříve.
Ti dva jeli za Erichem, byli v Berlíně, konala se tu konference...
Kdy to bylo?
To bylo v roce 87. 28. nebo 29. května 1987 navštívili Ericha Honeckera a řekli mu, že zeď už nezapadá do
obrazu Evropy, který pěstoval Gorbačov, a že odzbrojení už nepřipadá v úvahu a že by měl zeď odstranit.
A tehdy se Erich takříkajíc postavil na stůl a řekl ne.
Což bylo velmi drzé, protože Erich také věděl, že pokud neudělají to, co Moskva chce, tak už
žádné tanky nepřijedou, jako v Praze v roce 68.
A pak oba odešli.
Zajímavé je, že o 14 dní později byl Reagan v Západním Berlíně a promluvil na západní straně Braniborské brány.
A pak zazněl slavný výrok: "Pane Gorbačove, zbourejte tu zeď!".
Neřekl tedy Honecker, ale Gorbačov.
Takže věděl, kdo tomu velí.
A protože se tak nestalo, došlo v roce 1989 k tajné sovětské akci.
A to je popsáno v knize Operace Lutsch, která vyšla na přelomu let 2014 a 2015 a kterou napsal tajný důstojník
vojenské zpravodajské služby NDR, jenž popsal, jak došlo k pádu zdi a jaké přípravy byly provedeny předem.
A třetím bodem pak byly události v Maďarsku, kdy se v roce 1989 rušilo pohraniční opevnění a kde se také konalo toto
setkání, tento piknik, kde téměř 700 občanů NDR využilo příležitosti a přes Rakousko odcestovalo do západního Německa.
Vzrušující. Máte ještě nějaké podobné události, kdy máte pocit, že je to jako scénář, co se tu stalo?
Bylo tam samozřejmě několik dalších událostí.
Když se nyní podíváte na 9. listopad, na to, jak byl ten den strukturován, jak probíhal, jsou to všechno
obrazy, které všichni známe, ale s jinou interpretací.
Také jsem se o tom v knize zmínil, například o tom, co možná uvidíme později, až bude Schabowski číst svůj
text, že v tomto textu něco chybělo, ale Egon Krenz tam nechal napsat, že tam byla blokační tečka.
Můžeme si to na chvíli poslechnout?
...rozhodli jsme se dnes vydat nařízení, které umožní každému občanovi NDR opustit zemi přes hraniční přechody NDR.
Rada ministrů rozhodla, že toto přechodné nařízení zůstane v platnosti pro tiskový odbor ministerstva do
doby, než prostřednictvím Volkskammeru vstoupí v platnost odpovídající právní předpis.
A tento text, který přečetl, obsahuje oznámení o zablokování.
A to bylo oznámeno v rozhlase až druhý den v pět hodin ráno.
A to blokovací oznámení bylo odstraněno, takže on, tam je dlouhá verze, pak tam sedí a hledá a hledá a říká, že ho
nějak napadlo, že tam něco takového musí být a nenašel to.
To vyvolalo útok na hraniční přechody.
I to byla akce organizovaná sovětskou vojenskou rozvědkou.
Nyní otázka, kterou si tehdy kladlo mnoho občanů NDR. Proč se nestřílelo?
Ano, to je další bod.
Na začátku roku 89 tak došlo k osudové přestřelce na hranicích.
Mladý Chris Geffroy byl zastřelen v Berlíně, což byla samozřejmě pro Ševardnadzeho a Gorbačovovu politiku naprostá katastrofa.
A protože západní hranice NDR byla pod svrchovaností Varšavské smlouvy, bylo v dubnu pohraničními jednotkami NDR
oznámeno, ale Varšavská smlouva rozhodla, že na západní hranici již nebudou použity žádné střelné zbraně.
To bylo 12. dubna.
To znamená, že od této chvíle byli pohraničníci viditelně na stráži se samopalem, ale bez munice.
A pouze důstojníci měli munici do svých osobních služebních zbraní.
Jinými slovy, v tuto chvíli již bylo jasné, že tento hraniční režim bude ukončen.
To se samozřejmě nevědělo, bylo to přísně tajné.
Protože pak už by se na hranicích rozběhla kampaň.
Ano, ale teď tam nebyli jen vojáci NDR.
Lidé se také ptali, kde jsou všichni ruští vojáci, kteří byli všude v NDR.
Ano, a to byl také dlouhodobý plán pro tuto akci, 9. listopadu.
No, 7. listopadu byl nejvyšší politický svátek v Sovětském svazu, Velká říjnová socialistická revoluce.
Tehdy to byl říjen, protože měli jiný kalendář.
A tyto oslavy byly vždy dvoudenní, takže 7. a 8. listopadu byly v Sovětském svazu státní svátky, dvojí svátky.
Tehdy se sovětští vojáci ocitli v kasárnách.
V NDR měli stejně jen skupinové východy, jednotlivě je nepouštěli, a pak byli tito
vojáci zavřeni v kasárnách až do 13. listopadu.
A byl tu ještě jeden důvod.
Každý rok dezertovalo 300 až 400 sovětských vojáků.
Mnozí chtěli odejít na Východ, někteří domů a někteří na Západ.
A protože 3. nebo 4. srpna 1989 byl na západní hranici zastřelen prchající, tj. dezertérský sovětský voják, byl důvod je zavřít.
Kdyby totiž byla hranice otevřena, mohli by se do ní vmísit sovětští vojáci se zbraněmi a způsobit krvavou lázeň.
Samozřejmě, že tam bylo několik dalších bodů.
Nejvyšším sovětským představitelem, politickým zástupcem v NDR, byl velvyslanec.
A to také mohlo vyvolat nasazení sovětských vojáků na ochranu státní hranice.
Stejně jako v roce 1953 nařídil tehdejší vysoký komisař v NDR Semjonov 17. června použití střelných zbraní sovětskými vojáky.
Nebylo to v Moskvě, ale v Berlíně.
A abychom vyloučili jakékoli riziko, protože jsme věděli, že vrchní velitel sovětských vojáků zde v NDR je,
řekněme, obtížně odhadnutelný, sovětský velvyslanec buď dostal prášek na spaní, nebo si ho vzal.
V každém případě ten večer nereagoval.
A to znamenalo, že jediná osoba, která mohla dát příkaz, nebyla na místě.
Ano, a vedení, Honecker a spol.
No, v noci, když se to vědělo... Bylo tam ještě něco jiného, byla tam schůze ústředního výboru.
Zasedání ústředního výboru mělo skončit kolem 18. hodiny, tedy ve stejnou dobu, kdy zde hovořil Schabowski.
Tam však schůzku rozšířili lidé, kteří byli zjevně instruováni sovětskou vojenskou rozvědkou nebo vojenskou rozvědkou NDR.
Řekli jste, že nemůžete jít každý svou cestou, máte tolik problémů.
A nechali zasedání běžet až do 20.40 hodin.
Právě v době, kdy Schabowski řekl, že to bude platit okamžitě, se už lidé hrnuli na
hraniční přechod, zejména na Bornholmer Strasse.
A to bylo také oznámeno v televizi, nejprve ve východoněmecké televizi, pak v západoněmecké televizi.
A v ústředním výboru seděli jako na izolaci.
V té době nebyly žádné mobilní telefony, takže nikdo nemohl hrát a křičet a říkat, aha, co se stalo teď?
Ne, ne. A uvědomili si to až kolem 22. hodiny.
Ministerstvo obrany NDR sídlilo ve Strausbergu, nikoli v Berlíně.
A tehdy vyjeli, takže po 20:40 byli ve Strausbergu asi ve 22:00 a tehdy se to začalo šířit.
A Sověti v tom měli prsty, takže myšlenky na nasazení prvních motostřeleckých divizí byly zamítnuty.
Vzrušující. Michael
A kdyby se ještě objevily otázky, ale byli tam mírumilovní revolucionáři, samozřejmě že byli, protože byli připraveni.
Takže to bylo od sovětské vojenské zpravodajské služby, ne od Stasi a KGB, ale také od západních služeb, takže
lidé vyšli do ulic, lidé protestovali, dávali svíčky do oken a, a, a, a, takže to už existovalo.
Koneckonců, později bylo potřeba vyprávět příběh mírových revolucionářů.
A nemohli tam být jen tři lidé a říct, no, tady jsou tři mírumilovní revolucionáři, to by nefungovalo tak dobře.
Muselo se tedy jednat o masové hnutí, a to nejen v Lipsku a Berlíně, ale i v dalších městech.
Vzrušující. Abychom to tedy shrnuli do tohoto bodu, protože jsme také svědky toho, že v pondělí vycházejí do
ulic demonstrovat desetitisíce lidí, stejně jako tehdy.
Nyní říkáte, že sovětské vedení v zásadě plánovalo pád zdi a tyto demonstrace využilo.
Nakonec jste naznačil, že západní tajné služby také hrály aktivní roli.
Chápu tedy správně, že Východ a Západ, které byly ve skutečnosti oficiálně nepřáteli, spolupracují na společném programu?
Myslím, že ano. Můžete, tato společná nit se táhne dějinami od roku 1917, 18.
Dnes existuje nespočet knih, které dokazují, že tato spolupráce existovala.
Hodně se toho týkalo ekonomické oblasti, ale něco také politické oblasti a určitě probíhala i
pravidelná koordinace mezi službami jednotlivých zemí.
Vzrušující. To znamená, že existovalo něco jako mosty mezi východním a západním blokem?
Řekl bych, že ano. Pracoval jsem na takovém mostě. To bylo v obchodě.
NDR měla o příchod těchto amerických společností velký zájem.
Když tyto americké firmy v roce 1985 začínaly, musely něco vědět, protože přišly ve
stejnou dobu a chtěly za zaměstnance občany NDR.
Mohli si s sebou přivést vlastní lidi, mohli hledat lidi v Západním Berlíně a mohli využít zahraniční
obchodníky, které zprostředkovalo Centrum mezinárodního obchodu.
A oni chtěli to druhé.
A ty tam nebyly, takže se nejprve musela zahájit pátrací akce, protože tito lidé potřebovali západní pas.
Abyste se mohl stát kočovným kádrem, musel jste projít celým mlýnem NDR.
Pak mě oslovili a já jsem měl o tu práci zájem, a pak jsem řekl ano.
A pak jsem na začátku roku 86, v dubnu, nastoupil do této práce.
Ale když si vzpomeneme, bylo tam ještě několik mostů.
Angela Merkelová pochází z rodiny pastorů.
A pan farář Kassner měl v Templíně školící středisko pro teology.
Pravidelnými hosty byli také teologové ze západní Evropy.
A nejspíš už mají zálusk na Angelu.
Kdo ví. Ale nějak to zní jako agenda, o kterou tu jde.
Takže plán, který nebyl vymyšlen včera, že? Kdy to začalo?
Myslím, že ano. Nemusíme se tedy podrobně vracet ke Karlu Marxovi.
Ale proletáři všech zemí, spojte se! funguje jen tehdy, když se spojí kapitalisté všech zemí,
protože proletáři jsou na kapitalistech závislí.
Ale v roce 1917 došlo k Říjnové revoluci a mezitím vyšlo několik knih, zejména z USA, kde je spojení mezi
Wall Streetem a bolševickou revolucí velmi podrobně popsáno, například od Anthonyho Suttona.
A kde bylo také popsáno, jak Trockij a Lenin odjeli do Petrohradu s finančními prostředky, z nichž jeden byl poskytnut
zakladateli Federálního rezervního systému a druhý německými obrannými silami, aby tam vyvolali tuto revoluci.
Někteří proto, že viděli, že země je zralá na svržení, tj. američtí bankéři, aby ji dostali takříkajíc pod svá
křídla, a Lenin proto, že byl potřebný k uzavření příměří, později mírové smlouvy a k osvobození Německa od druhé fronty.
To znamená, že pak byla uzavřena i Brestlitevská mírová smlouva a Německo opustilo tuto spojeneckou ententu - ehm, Rusko odešlo.
V té době to bylo ještě Ruské impérium, Sovětský svaz vznikl až 22. prosince, ale to byla přechodná fáze.
A tak v té době Američané ustanovili člověka, který už Lenina znal, který s ním uzavřel první smlouvy, byl to Armand Hammer.
A až do své smrti v roce 1990, krátce před svou smrtí, byl spojkou hlavního města USA s politbyrem.
A všechny tyto velké dovozní projekty Sovětského svazu pro elektrárny, vodní elektrárny, ale také
smlouvy o pronájmu pozemků během druhé světové války byly uzavřeny takříkajíc pod jeho záštitou.
A mimochodem, Armand Hammer je už léta miliardářem.
Jeho otec byl zakladatelem komunistické strany, spoluzakladatelem Komunistické strany USA.
A samozřejmě byl také nositelem Leninova řádu.
Je třeba říci, že mezi oběma bloky existuje jasná souvislost.
Ale nyní se ještě jednou, protože se domnívám, že pro dnešní dění je zásadní ohlédnout se zpět.
Řekl jste, že FED, tj. Federální rezervní systém, nejdůležitější finanční oligarchové
západního světa, iniciovali Říjnovou revoluci.
Ano.
Museli tedy mít velmi jasné finanční zájmy?
No, jistě. Zájmem bylo ovládnout Rusko.
Ale to jste nemohli udělat přímo.
Takže se snažili, probíhala občanská válka, které se účastnili také Američané, Angličané a Japonci.
Země však byla příliš velká.
A snažili se nastolit režim, který byl na vás závislý, ale který svět neznal.
Nikoho by nenapadlo, že tito ruští komunisté byli nakonec v počáteční fázi financováni ze Západu a později kontrolováni.
To je také důvod, proč mnozí lidé nemohou uvěřit, že Sovětský svaz svůj vlastní systém rozvrátil.
Pád berlínské zdi tak prakticky znamenal rozvázání závorek kolem socialistických zemí Evropy.
Stažení sovětské armády, které trvalo až do roku 1994, a poté zničení samotného Sovětského svazu.
A Gorbačov, když nastoupil do úřadu, to krásně popsal perestrojkou a glasností.
Perestrojka znamená reorganizaci a glasnosť znamená transparentnost. A právě tu chtěl restrukturalizovat.
A pak jsme zažili, že se objevila kasta oligarchů a toto politbyro a strana se všemi svými strukturami rázem zmizely.
A třídní boj, který jsme tehdy vedli, se změnil v boj za klima.
Dobře, to nás přivádí do současnosti, myslím.
Ano, ano.
To by byla moje další otázka.
Popsal jste, že vliv velkých finančních oligarchů existoval v dějinách Ruska, respektive Sovětského svazu, vždy.
No, a dnes?
Michael Wolski:] Myslím, že jsou stále v obraze, ale nejsou vidět.
A to, co nám zamlžují, až do roku 1990 se ve východním bloku říkalo strana dělnické třídy, třídní boj,
proletáři všech zemí spojte se, samá prázdná slova, která byla nyní nahrazena jinými prázdnými slovy.
Otázkou je, jak k tomu došlo.
Proč došlo k tomuto obratu?
A pak se musíme vrátit ke stavbě zdi, tedy k Berlínské zdi.
Protože v šedesátých letech došlo k této změně, ale v zákulisí od předchozího socialistického
systému k vývoji nové strategie a teorie atd.
Vysvětlím to takto:
Stavbu zdi nařídili Sověti v roce 1960, tj. provést přípravy, aby si pak NDR mohla vše obstarat pomocí plánovaného
hospodářství, tento stavební materiál a pracovní síly k tomu.
A pak byla postavena zeď.
Důvodem bylo, že západní spojenci nechtěli přijmout sovětský návrh na změnu politické situace
v Západním Berlíně, tzv. berlínské ultimátum.
A pak byla postavena zeď a zjistilo se, že to NDR prakticky přivedlo na pokraj bezvládí, tj. hospodářského kolapsu.
Nebylo to plánované, nebylo to předvídané, ale ukázalo se, že socialistické plánované hospodářství v NDR,
jediné průmyslové zemi východního bloku, nefunguje.
Jistě jste již slyšeli o oddělení obchodní koordinace, které vede Alexander Schalck-Golodkowski.
Tento příběh začíná v roce 1962, kdy se Schalck-Golodkowski stal prvním tajemníkem okresního vedení zahraničního obchodu SED a
nyní byl pod tlakem asi 30 podniků zahraničního obchodu, které existovaly - jiné to v NDR
nesměly dělat -, aby snížil své exportní cíle.
Koneckonců NDR byla průmyslovou zemí a nakupovala suroviny a polotovary, aby je zpracovávala a prodávala dále do celého
světa, samozřejmě především do Spolkové republiky Německo.
Ale skutečnost, že toto plánované hospodářství bylo tak rigidní, znamenala, že nebylo možné nakupovat drobné
opravy, náhradní díly a příslušenství a stroje pak stály.
A pak přišly firmy, zahraniční obchodní společnosti, a řekly: ano, nemůžeme vyvážet, protože
firma XY nemůže dodávat, protože nemá náhradní díly.
V letech 1962, 1963 už Schalck a jeho důstojník MFS přemýšleli o tom, jak věci změnit, ale v Moskvě to bylo zamítnuto.
V roce 1964, kdy se situace stále zhoršovala, byl Chruščov svržen a v roce 1965 Moskva povolila, aby tato
struktura fungovala paralelně s plánovaným hospodářstvím jako soukromý zahraniční obchod v NDR.
V roce 1966 byla vydána zakládací listina a poté byla vyhláškou zřízena divize obchodní koordinace.
Tato zpráva nebyla zveřejněna v Úředním věstníku, protože by to bylo kontraproduktivní.
Západ by se celé dny trápil nad tím, že NDR dokázala, že komunismus nefunguje.
To však vedlo k tomu, že Západ v roce 1968 obdržel od zběhlého českého generála Stasi informaci, že na podzimním zasedání
Varšavské smlouvy v roce 1966 bylo oznámeno, že celá tato socialistická doktrína bude
změněna a že Západu bude umožněn růst do socialismu.
A je zajímavé, že přesně to loni potvrdil i bývalý šéf Spolkového úřadu pro ochranu ústavy.
Můžeme si to poslechnout?
...jsem právník, můj šéf by byl diktátor nebo rádoby diktátor a já bych mu řekl, pane Maaßen, přemýšlejte, jak
můžete z liberální demokracie udělat totalitní stát, který by fungoval podle mých představ.
Pak bych také zvážil, jakými mechanismy lze celý systém podkopat.
A systém je přeměnit v kolektivismus, kde jsou všichni lidé gemainstreamem a všichni lidé myslí stejným směrem,
vyvolat v nich strach a postavit před ně nadřazený cíl.
A musím říct, že nápad využít klima k podkopání základního zákona vymyslel chytrý člověk.
Vím, že už v 60. letech byli v KGB lidé, kteří přemýšleli o tom, jak by Západ mohl přerůst v socialismus.
V té době se už v KGB diskutovalo o ochraně životního prostředí, s tématem životního prostředí, s tématem antirasismu atd. můžete
přesvědčit lidi, aby řekli, nechme demokracii a právní stát být, dejme to stranou, rozhodující je
antirasismus, rozhodující je životní prostředí.
Tyto myšlenky měla KGB již v 60. letech.
Ale musím říct, že v otázce klimatu je to chapeau.
Využít tento klimatický problém k podkopání demokratického právního státu je opravdu velký úspěch.
Ano, a to nás přivádí k cílům, které byly stanoveny v Sovětském svazu v roce 1966.
Prvním cílem bylo nechat Západ, aby do něj vrostl.
A druhým cílem bylo vydělat peníze na klimatu.
To se také stalo.
Prvním krokem tedy bylo poradit Římskému klubu, takříkajíc zakladateli Římského klubu, v roce 1967, jak by měla
být organizace založena a jaké by měly být její priority.
V té době odletěl do Sovětského svazu a vedl s ním dlouhé rozhovory.
A poté, když byl založen Římský klub, byli vždy dva generálové KGB řádnými členy Římského klubu, a to až do roku 1992.
Nemohu říct, co se stalo potom, ale je to zdokumentováno.
A další věc je, že u Vídně byl založen společný institut s Američany pro likvidaci Sovětského svazu, kde se pak od
roku 1982 školily politické kádry pro období po perestrojce.
Jinými slovy, jsou tam jména jako Čubajs, Wechselberg, Arwen a tak dále, kteří tam byli vyškoleni a pak se podíleli na privatizaci
veřejného majetku, státního majetku, na konci perestrojky.
A to jsou miliardáři nebo oligarchové, o kterých mluvíme.
Trvalo 200 let, než se tito oligarchové objevili v USA.
A to bylo před třemi až pěti lety, kdy se tito oligarchové vyrojili.
A všichni byli ohromeni tím, jak rychle tito lidé zbohatli.
Bohatý o co?
Prostřednictvím privatizace, protože seděli u zdroje a mohli privatizovat příslušné společnosti, státní podniky.
To byl poměrně složitý proces.
V knize je také přesně popsáno, co se stalo.
A podíleli se na tom i oligarchové ze Západu, finanční oligarchové.
A v surovinovém průmyslu vybrali kusy filé.
A Chodorkovskij je takovým příkladem, Abramovič je takovým příkladem, který od roku 1988 dostával půjčky ze
Západu, úvěrové přísliby, a který pak, když probíhala privatizace, získal tyto společnosti takříkajíc jako správce.
To samozřejmě nebylo vidět. Správce, ano, někomu to dali.
Ale on byl vepředu a všichni si mysleli, že je majitel.
A Roman Abramovič má 100 milionů - to je v knize také zdokumentováno, v USA existují takové finty, kontrolní jednotka,
která vyšetřuje finanční kriminalitu, a je o tom delší článek.
Dostal tedy půjčku 100 milionů dolarů a ty pak investoval do ropné společnosti, kterou o deset nebo
dvanáct let později prodal za 13,5 miliardy dolarů.
No, a teď žije z těch tří procent, ano.
To je trochu nehorázné. Takže, jestli jsem to správně pochopil, šílené přerozdělování národního bohatství?
Ano, po první revoluci, kdy byly vyvlastněny všechny církve, šlechta a velcí vlastníci
půdy, obchodníci a podnikatelé, tedy kapitalisté.
Mnozí byli zavražděni, mnozí uprchli do Evropy.
A to byla druhá přerozdělovací kampaň, kdy lidé zbohatli ve velmi krátké době.
Tehdy, na začátku 20. let, v době tohoto zmatku, se prakticky všechno strkalo do státu a
nepřidělovalo se jednotlivcům, tj. přerozdělovalo se.
Takže to, co řekl pan Maaßen o klimatu, je třetí přerozdělení.
Protože nyní se třídní boj stal bojem za klima.
A jestliže dříve to byl někdo, kdo byl takříkajíc kapitalista, dnes je nepřítelem popírač
klimatu, klimatický hříšník, znečišťovatel klimatu.
A tak se celá tato ideologie dostala na takovou úroveň, že poplatky za CO2 - součástí je i celá otázka
ekologického zemědělství, tj. že vše, co je ekologické, je dražší - ale také omezení mobility.
Nyní vidíme, že se koncern VW zmenšuje, tj. zmenšuje.
A to v konečném důsledku znamená, že lidé už nechtějí mít osobní dopravu z klimatických důvodů, viz
15minutová města, tam se dá všechno zvládnout na kole.
A pokud se chcete dostat mimo 15minutové město, potřebujete vČíně povolení.
Jinak se přes bariéru nedostanete.
A tak síly, které to nyní zorganizovaly, opět vydělávají peníze.
Peníze se vyrábějí z horkého vzduchu.
A teď mám na mysli pana Maaßena.
Vzrušující. Jinými slovy, mohl byste vlastně shrnout citací našeho milého iniciátora WEF?
Ano.
Klaus Schwab.
Michael Wolski Ano, to je také zajímavé.
WEF, Světové ekonomické fórum, založil v roce 1972 a dodnes je to taková zkamenělina.
Nebudete nic vlastnit a budete šťastní, to je cíl.
A to nás přivádí zpět k socialistické společnosti.
Takže teď se mluví o daních z CO2, o nových topných systémech - 40 % lidí v Německu vlastní dům a
nevím, kolik z nich si může dovolit nový topný systém.
A pak se k tomu pravděpodobně postaví slavné Black Rocks a podobné společnosti a řeknou, dobře, tak my
to koupíme z konkurzní podstaty, z nuceného prodeje.
Ano, velmi, velmi poučné, řekl bych, jak daleko jsme již v tomto současném třetím procesu.
Ano.
KlaTV tazatel Opravdu se musíte ptát, jak moc socialismus v roce 1989 skutečně zemřel.
Ale abychom to shrnuli, může být velmi obtížné si představit, že zde existují skryté síly, které zjevně pracují proti dobru lidí.
A zatím už tak ďábelsky chytrý, skoro by se dalo říct, že vlastně všeobjímající.
Ano, pravděpodobně je vše řízeno umělou inteligencí.
Ano, na závěr tohoto velmi zajímavého rozhovoru bych se zeptal, co se dá ještě udělat?
No, můžete se stabilizovat tím, že se budete informovat komplexně, tedy nejen tím, že budete mít své intelektuální
zdroje z Tagesschau, MoMa a Netflixu, ale také tím, že budete využívat alternativní média nebo se inspirovat třeba tímto.
V této knize mám téměř 100 odkazů na internet, kde najdete odkazy na nejrůznější témata, kde
můžete také sbírat nové nápady a pak hledat dál.
To ale znamená být aktivní a nesedět večer u televize s pytlíkem chipsů.
Ano, myslím, že si to vezmeme s sebou. Děkuji vám za rozhovor.
Také děkuji.
A pak se znovu setkáme.
Ano, děkuji.