Tervetuloa, herra Wolski.
Kiitos KlaTV:n kutsusta.
Kyllä, mielelläni. Teemme tämän haastattelun hyvin ikimuistoisena päivänä, marraskuun 9. päivän vuosipäivänä.
Berliinin muurin murtumisesta vuonna 1989 on kulunut tasan 35 vuotta.
Olet kirjoittanut useita erittäin mielenkiintoisia kirjoja juuri tästä aiheesta, ja ne löytyvät myös verkkosivuiltasi.
Ennen kuin aloitamme, esittelemme teidät ensin katsojillemme.
Michael Wolski syntyi Saksissa vuonna 1952 ja kasvoi Itä-Berliinissä.
Hän on kolmen lapsen isä.
Valmistuttuaan lukiosta vuonna 1970 hän opiskeli taloustiedettä ja erikoistui ulkomaankauppaan.
Sen jälkeen Wolski työskenteli DDR:n ulkomaankaupassa vuodesta 1974.
Vuosina 1986-1990 hän toimi DDR:n ulkomaankaupan yhteyshenkilönä yhdysvaltalaisen yrityksen
toimistossa Itä-Berliinin kansainvälisen kaupan keskuksessa.
Joulukuussa 1989 konserni antoi hänelle tehtäväksi perustaa myyntiyhtiön Itä-Berliiniin.
Tämä tilaus peruutettiin tammikuussa 1990.
Vuoden 1991 alussa Wolski siirrettiin Moskovaan.
Siellä hän oli konsernin Neuvostoliiton edustuston perustaja ja johtaja ja näki Neuvostoliiton romahtamisen ja Venäjän muutoksen.
Hän palasi Berliiniin vuonna 1998 ja työskenteli venäläisten yritysten konsulttina.
Vuosina 2006-2012 hän oli Sarajevossa toimivan saksalais-bosnialaisen
liike-elämän yhdistyksen perustaja ja johtaja.
Michael Wolski on ollut eläkkeellä vuodesta 2014.
Hän on kirjoittanut viisi kirjaa Berliinin muurin murtumisesta.
Muistissamme ja tiedotusvälineissä muurin murtuminen vuonna 1989 näyttäytyy aina rauhanomaisena vallankumouksena,
joka oli DDR:n tyytymättömän väestön seurausta.
Monet ihmiset ajattelevat rauhaa ja mielenosoituksia.
Kirjassasi 1989 Mauerfall in Berlin, Katsaus taaksepäin 35 vuoden jälkeen, kuvaat aikalaisena muurin murtumista
tapahtumana, joka oli huolellisesti suunniteltu ja toteutettu.
Miksi luulet niin?
Kyllä, kuten kuvailin ansioluettelossani aiemmin, työskentelin yhdysvaltalaisen yrityksen edustustossa Itä-Berliinissä vuosina
1986-1990 ja autoin rakentamaan yrityksen liiketoimintaa DDR:ssä.
Kun muuri murtui marraskuussa 1989, toimistoa hallinnoivan yhtiön sveitsiläinen pomo tuli joulukuussa ja sanoi:
"Mike, saat erityistehtävän." Tämä oli ensimmäinen kerta, kun hän sanoi, että hänellä oli ollut kiire.
Perustamme tytäryhtiön myyntiä varten DDR:ään sekä Puolaan, Tšekin tasavaltaan ja Unkariin.
Sinun tehtäväsi on niin sanotusti käynnistää tämä perustaminen ja järjestää notaari ja lakimies ja mikä
kiinteistö ja kuinka monta ihmistä, eli tehdä valmistelutyöt.
Ja nyt oli muutama päivä ennen joulua.
Aloitin sen ja halusin sitten tammikuun alussa käydä keskusteluja kunkin työosaston vastuuhenkilöiden kanssa.
Sitten 9. tammikuuta 1990 meille soitettiin ja käskettiin lopettaa kaikki. Emme ole perustamassa tytäryhtiötä.
Liiketoimintamme siirretään saksalaiselle tytäryhtiölle.
Saksan liittotasavallassa, Neussissa, oli valtava yritys.
Ja se yllätti minut. Ja kysyin, kyllä, miksi se lopetetaan?
Ja sitten pomo sanoi minulle, että kyllä, olemme saaneet ohjeet Yhdysvalloista, DDR:ää ei tule enää olemaan.
Tämä tapahtui 9. tammikuuta 1990.
Ja jos mennään historiassa taaksepäin, vasta 13. helmikuuta 1990 neljä liittoutunutta ja kaksi Saksan ulkoministeriä tapasivat
ja päättivät aloittaa neuvottelut Saksan yhtenäisyydestä.
Tämä tarkoittaa, että konsernin ylin johto tiesi tuloksen jo etukäteen.
Mielenkiintoista kyllä, ennen helmikuun 13. päivää sain toisen puhelun, jossa kerrottiin, että kaikki oli
tehtävä 30. kesäkuuta 1990 mennessä, eli DDR:n liiketoiminta oli yhdistettävä Länsi-Saksan tytäryhtiöön.
Kyllä, ja toukokuussa saimme tietää, että rahaliitto oli 1. heinäkuuta.
Ja jokainen, joka edelleen puhuu sattumasta, on mielestäni aika naiivi.
Mutta siitä herää kysymys, kuka oikeastaan halusi muurin kaatuvan?
No, kun olin Moskovassa, puhuin monien melko pätevien ihmisten kanssa.
Esimerkiksi entiset KGB:n jäsenet, jotka lakkautettiin kommunismin kaatumisen jälkeen.
Neuvostoliitto hajosi, ulkomaankaupan monopoli romahti, ja yksittäiset kombinaatit pystyivät
nyt harjoittamaan vienti- ja tuontitoimintaa.
Ja näissä kombinaattien ulkomaankaupan osastoissa, joihin minun piti nyt matkustaa eikä enää Moskovan ulkomaankauppayhtiöön,
oli ihmisiä, jotka puhuivat sujuvasti saksaa.
Ja kun minä sitten, no, minun venäjäni ja englantini eivät olleet kovin ammattimaisia, he kysyivät minulta, mistä olet kotoisin?
Ja kun käyntikortissa oli Michael Wolski, sitä ei voitu selvästi luokitella Fritz Mülleriksi tai joksikin muuksi.
Kun sanoin, että hän on DDR:stä, hänen kasvonsa kirkastuivat:
Olin myös DDR:ssä viisi vuotta. Puhuin sujuvasti saksaa ja tiesin jo silloin, ettei hän ollut armeijassa, koska upseerit
olivat DDR:ssä vain korkeintaan kolme vuotta. Ja ne, jotka kuuluivat toiseen joukkoon, olivat siellä vähän kauemmin.
Siellä käytiin mielenkiintoisia keskusteluja, ja he kertoivat minulle paljon sellaista DDR:stä, mitä
en tiennyt johtamisrakenteista ja valtasuhteista.
Sitten luin paljon, kirjoja neuvostopoliitikoista, diplomaateista, salaisen palvelun ihmisistä ja niin edelleen.
Ja vähitellen kuva kirkastui, että kyseessä oli itse asiassa tapahtuma, joka oli piilotettu savuverhon taakse, ja
tätä savuverhoa kutsuttiin nimellä Rauhanomainen vallankumous.
Vuoden 2015 alussa julkaistiin kolme julkaisua, jotka valaisivat tilannetta.
Ensimmäinen oli Der Spiegel -lehdessä 2. marraskuuta 2014 ilmestynyt artikkeli: Gorbatshov ja
Shevardnadze halusivat muurin kaatuvan aikaisemmin.
He kaksi menivät Erichin luo, he olivat Berliinissä, täällä oli konferenssi...
Milloin se tapahtui?
Se tapahtui vuonna 1987. 28. tai 29. toukokuuta 1987 he kävivät Erich Honeckerin luona ja kertoivat hänelle, että muuri ei enää
sopinut Gorbatshovin ylläpitämään Eurooppa-kuvaan ja että aseistariisunta ei ollut enää
vaihtoehto ja että hänen olisi poistettava muuri.
Silloin Erich nousi niin sanotusti pöydälle ja sanoi ei.
Se oli hyvin röyhkeää, koska Erich tiesi myös, että panssarivaunuja ei enää tulisi, kuten Prahaan
vuonna 68, jos he eivät tekisi, mitä Moskova halusi.
Ja sitten he lähtivät.
Mielenkiintoista on, että 14 päivää myöhemmin Reagan oli Länsi-Berliinissä ja puhui Brandenburgin portin länsipuolella.
Ja sitten oli tämä kuuluisa sanonta: Gorbatshov, repikää tämä muuri alas!
Hän ei siis sanonut Honecker, vaan Gorbatshov.
Hän siis tiesi, kuka oli johdossa.
Ja koska näin ei tapahtunut, Neuvostoliitolla oli vuonna 1989 salaisia toimia.
Tätä kuvataan kirjassa nimeltä Operaatio Lutsch, joka julkaistiin vuoden 2014 lopussa tai 2015 alussa ja jonka on kirjoittanut
DDR:n sotilastiedustelupalvelun peiteupseeri, joka kuvailee, miten muuri kaatui ja millaisia valmisteluja oli tehty etukäteen.
Kolmas seikka oli Unkarin tapahtumat, rajavalvontalaitosten purkaminen vuonna 1989, jossa järjestettiin myös tämä
kokous, tämä piknik, jossa lähes 700 DDR:n kansalaista käytti tilaisuutta hyväkseen ja matkusti Itävallan kautta Länsi-Saksaan.
Jännittävää. Onko teillä vielä tällaisia tapahtumia, joissa tuntuu, että se on kuin käsikirjoitus, mitä täällä tapahtui?
Oli tietenkin muutamia muitakin tapahtumia.
Jos nyt tarkastellaan marraskuun 9. päivää, miten se rakentui ja miten se sujui, kaikki kuvat ovat meille
kaikille tuttuja, mutta ne on tulkittu eri tavalla.
Mainitsin tämän myös kirjassa, esimerkiksi sen, minkä ehkä näemme myöhemmin, kun Schabowski lukee tekstiään, että
tästä tekstistä puuttui jotain, mutta Egon Krenz oli kirjoittanut, että siinä oli sulkujakso.
Kuunnellaanko sitä hetki?
...olemme tänään päättäneet antaa asetuksen, joka antaa jokaiselle DDR:n kansalaiselle mahdollisuuden
poistua maasta DDR:n rajanylityspaikkojen kautta.
Ministerineuvosto on päättänyt, että tämä siirtymäkauden asetus pysyy voimassa ministeriön lehdistöosaston osalta siihen
asti, kunnes vastaava säädös tulee voimaan Volkskammerin kautta.
Ja tässä tekstissä, jonka hän luki, on estoilmoitus.
Ja tämä oli tarkoitus ilmoittaa radiossa vasta seuraavana aamuna viideltä aamulla.
Ja tämä estoilmoitus on poistettu, niin että hän, siitä on pitkä versio, sitten istuu siellä ja katsoo ja
katsoo ja sanoo, että hän jotenkin ajatteli, että sellainen täytyy olla, mutta ei löytänyt sitä.
Tämä johti rajanylityspaikkojen ryntäykseen.
Sekin oli Neuvostoliiton sotilastiedustelun organisoimaa toimintaa.
Nyt kysymys, jonka monet DDR:n kansalaiset kysyivät itseltään tuolloin. Miksi ei ammuttu?
Niin, se on seuraava kohta.
Niinpä rajalla käytiin kuolettava tulitaistelu vuoden 89 alussa.
Nuori Chris Geffroy ammuttiin kuoliaaksi Berliinissä, mikä oli tietenkin täydellinen
katastrofi Shevardnadzen ja Gorbatshovin politiikalle.
Ja koska DDR:n länsiraja oli Varsovan liiton suvereniteetin alainen, DDR:n rajajoukot ilmoittivat huhtikuussa, mutta Varsovan
liitto päätti, että länsirajalla ei enää käytettäisi tuliaseita.
Se tapahtui 12. huhtikuuta.
Tämä tarkoittaa sitä, että tästä lähtien rajavartijat olivat näkyvästi vartiossa konekiväärin kanssa, mutta ilman ammuksia.
Ja vain upseereilla oli ammuksia henkilökohtaisiin virka-aseisiinsa.
Toisin sanoen oli jo tässä vaiheessa selvää, että tämä rajavalvontajärjestelmä lopetettaisiin.
Tätä ei tietenkään tiedetty, se oli huippusalaista.
Koska silloin rajalla olisi jo ollut pako.
Niin, mutta nyt ei ollut vain DDR:n sotilaita.
Ihmiset ihmettelivät myös, missä olivat kaikki venäläiset sotilaat, joita oli kaikkialla DDR:ssä.
Kyllä, ja se oli myös pitkän aikavälin suunnitelma tätä tapahtumaa, 9. marraskuuta, varten.
Marraskuun 7. päivä oli Neuvostoliiton korkein poliittinen juhlapäivä, Suuri sosialistinen lokakuun vallankumous.
Silloin se oli lokakuussa, koska heillä oli erilainen kalenteri.
Ja nämä juhlat olivat aina kaksipäiväisiä, joten 7. ja 8. marraskuuta olivat Neuvostoliitossa
yleisiä vapaapäiviä, kaksinkertaisia vapaapäiviä.
Ja silloin neuvostosotilaat kasarmoitiin.
DDR:ssä heillä oli muutenkin vain ryhmäuloskäynnit, heitä ei päästetty yksitellen ulos, ja sitten nämä
sotilaat suljettiin kasarmeihin 13. marraskuuta asti.
Ja siihen oli toinenkin syy.
Joka vuosi 300-400 neuvostosotilasta karkasi.
Monet halusivat lähteä itään, jotkut halusivat palata kotiin, ja jotkut halusivat lähteä länteen.
Ja koska 3. tai 4. elokuuta 1989 länsirajalla pakeneva eli desertoiva neuvostosotilas ampui DDR:n
rajavartijan kuoliaaksi, oli täysi syy vangita heidät.
Jos raja olisi avattu, aseistetut neuvostosotilaat olisivat voineet sekaantua sinne ja aiheuttaa verilöylyn.
Tietysti oli muutama muukin seikka.
Neuvostoliiton korkein edustaja, poliittinen edustaja DDR:ssä, oli suurlähettiläs.
Se olisi myös voinut käynnistää neuvostosotilaiden lähettämisen valtion rajan suojelemiseksi.
Aivan kuten vuonna 1953 DDR:n silloinen korkea komissaari Semjonov määräsi neuvostosotilaat käyttämään tuliaseita 17. kesäkuuta.
Tätä ei tehty Moskovassa vaan Berliinissä.
Ja koska tiesimme, että Neuvostoliiton sotilaiden ylipäällikköä täällä DDR:ssä oli vaikea arvioida, Neuvostoliiton
suurlähettiläälle annettiin joko unilääkettä tai hän otti sen, jotta kaikki riskit voitiin sulkea pois.
Joka tapauksessa hän ei ollut vastannut puheluihinsa sinä iltana.
Tämä tarkoitti sitä, että ainoa henkilö, joka olisi voinut antaa käskyn, ei ollut paikalla.
Kyllä, ja johto, Honecker ja kumppanit.
No, yöllä, kun tiedettiin... Oli jotain muutakin, oli tämä keskuskomitean kokous.
Keskuskomitean kokouksen oli määrä päättyä noin kello 18.00, samaan aikaan kun Schabowski puhui täällä.
Mutta siellä kokousta jatkoivat ihmiset, jotka olivat ilmeisesti Neuvostoliiton tai DDR:n sotilastiedustelun ohjeistamia.
Olet siis sanonut, ettette voi erota toisistanne, koska teillä on niin paljon ongelmia.
Ja he antoivat istunnon jatkua kello 20.40 asti.
Juuri tuolloin Schabowski sanoi, että tämä tulisi voimaan välittömästi, ja ihmiset kerääntyivät jo
rajanylityspaikalle, erityisesti Bornholmer Strasselle.
Siitä ilmoitettiin myös televisiossa, ensin Itä-Saksan televisiossa ja sitten Länsi-Saksan televisiossa.
Ja he istuivat keskuskomiteassa kuin eristysosastolla.
Siihen aikaan ei ollut kännyköitä, joten kukaan ei voinut soittaa ja huutaa ja sanoa, että mitä nyt on tapahtunut?
Ei, ei. Ja he tajusivat sen vasta noin kello 22.00.
DDR:n puolustusministeriö sijaitsi Strausbergissa eikä Berliinissä.
Silloin he ajoivat ulos, joten kello 20.40 jälkeen he olivat Strausbergissa noin kello 22.00, ja silloin sana alkoi levitä.
Neuvostoliitolla oli osuutensa tässä asiassa, joten ajatukset ensimmäisten moottoroitujen
kivääriosastojen mahdollisesta käyttöönotosta hylättiin.
Jännittävää. Michael
Ja jos on vielä kysyttävää, mutta olihan siellä rauhanomaisia vallankumouksellisia,
totta kai oli, koska he olivat valmistautuneet.
Se tuli Neuvostoliiton sotilastiedustelupalvelusta, ei Stasilta ja KGB:ltä, vaan myös länsimaisilta yksiköiltä, joten ihmiset
menivät kaduille, ihmiset protestoivat, laittoivat kynttilöitä ikkunoihin ja, ja, ja, ja, ja, joten se oli jo olemassa.
Loppujen lopuksi sitä tarvittiin myöhemmin rauhanomaisten vallankumouksellisten tarinan kertomiseen.
Eikä siellä voinut olla vain kolme ihmistä ja sanoa, että tässä on kolme rauhanomaista
vallankumouksellista, se ei olisi toiminut niin hyvin.
Sen oli siis oltava joukkoliike, ei vain Leipzigissa ja Berliinissä vaan myös muissa kaupungeissa.
Jännittävää. Eli yhteenvetona tähän asti, koska tänäänkin näemme kymmenien tuhansien lähtevän
maanantaisin kaduille osoittamaan mieltään, aivan kuten silloin.
Nyt väitätte, että Neuvostoliiton johto suunnitteli periaatteessa muurin murtumisen ja käytti näitä mielenosoituksia hyväkseen.
Vihjasitte lopuksi, että myös länsimaisilla salaisilla palveluilla oli aktiivinen rooli.
Ymmärsinkö nyt siis oikein, että itä ja länsi, jotka itse asiassa olivat virallisesti
vihollisia, työskentelevät yhdessä asialistan parissa?
Luulen niin. Voitte, tämä yhteinen säie on kulkenut läpi historian vuodesta 1917, 18.
Nyt on olemassa lukemattomia kirjoja, jotka todistavat, että tämä yhteistyö oli olemassa.
Suuri osa siitä koski talouden alaa, mutta osa myös poliittista alaa, ja maiden yksiköiden
välillä oli varmasti myös säännöllistä koordinointia.
Jännittävää. Se tarkoittaa, että itä- ja länsiblokin välillä oli jotain siltoja?
Sanoisin kyllä. No, työskentelin sellaisella sillalla. Se oli kaupan alalla.
DDR oli hyvin kiinnostunut näiden yhdysvaltalaisten yritysten tulosta.
Kun nämä yhdysvaltalaiset yritykset aloittivat toimintansa vuonna 1985, niiden on täytynyt tietää jotain, koska ne tulivat
samaan aikaan ja halusivat DDR:n kansalaisia työntekijöiksi.
He olisivat voineet tuoda mukanaan omia työntekijöitään, he olisivat voineet etsiä ihmisiä Länsi-Berliinistä
ja he olisivat voineet käyttää Kansainvälisen kauppakeskuksen järjestämiä ulkomaisia kauppiaita.
Ja he halusivat jälkimmäisen.
Niitä ei ollut, joten ensin oli aloitettava etsintäoperaatio, koska nämä ihmiset tarvitsivat länsimaisen passin.
Oli siis käytävä läpi koko DDR:n mylly niin sanotusti ollakseen kiertävä kaaderi.
Sitten minua lähestyttiin ja olin kiinnostunut työstä, ja sitten suostuin.
Sitten aloitin tämän työn vuoden -86 alussa, huhtikuussa.
Mutta jos muistelemme taaksepäin, oli vielä useita siltoja.
Angela Merkel on siis lähtöisin pastoriperheestä.
Pastori Kassnerilla oli Templinissä teologien koulutuskeskus.
Myös länsieurooppalaiset teologit olivat siellä vakiovieraita.
Ja he ovat luultavasti jo silmäilleet Angelaa.
Kuka tietää. Mutta jotenkin tuo kuulostaa siltä, että tässä on meneillään agenda.
Suunnitelma ei siis ollut eilen laadittu, vai mitä? Milloin tämä alkoi?
Luulen niin. Meidän ei siis tarvitse palata Karl Marxiin yksityiskohtaisesti.
Mutta kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen! toimii vain, jos kaikkien maiden kapitalistit liittyvät
yhteen, koska proletaarit ovat riippuvaisia kapitalisteista.
Mutta lokakuun vallankumous tapahtui vuonna 1917, ja sillä välin on ilmestynyt useita kirjoja, erityisesti Yhdysvalloissa, joissa
Wall Streetin ja bolsevikkivallankumouksen välistä yhteyttä on kuvattu hyvin yksityiskohtaisesti,
esimerkiksi Anthony Suttonin kirjoittamassa kirjassa.
Ja siinä kuvattiin myös, miten Trotski ja Lenin matkustivat Petrogradiin taloudellisten varojen kanssa, joista toisen olivat
antaneet Federal Reserven perustajat ja toisen Saksan puolustusvoimat, jotta he
voisivat aloittaa vallankumouksen siellä.
Jotkut siksi, että he näkivät maan olevan kypsä kaatamiseen, eli Yhdysvaltain pankkiirit, jotta he saisivat maan niin sanotusti
siipiensä alle, ja Lenin siksi, että häntä tarvittiin aselevon aikaansaamiseksi, myöhemmin rauhansopimuksen
aikaansaamiseksi ja Saksan vapauttamiseksi toiselta rintamalta.
Se tarkoittaa siis sitä, että Brest-Litovskin rauhansopimus allekirjoitettiin ja Saksa lähti
liittoutuneesta ententeistä - eli Venäjä lähti.
Tuolloin se oli vielä Venäjän keisarikunta, Neuvostoliitto perustettiin vasta joulukuussa 22, mutta se oli siirtymävaihe.
Ja niinpä amerikkalaiset perustivat tuolloin miehen, joka jo tunsi Leninin, joka teki ensimmäiset
sopimukset Leninin kanssa, nimittäin Armand Hammerin.
Ja hän oli kuolemaansa asti vuonna 1990, vähän ennen kuolemaansa, Yhdysvaltain pääkaupungin yhteyshenkilö politbyroon.
Ja kaikki nämä Neuvostoliiton suuret tuontihankkeet, jotka koskivat tehtaita, vesivoimalaitoksia, mutta myös
toisen maailmansodan aikaiset maa- ja vuokrasopimukset tehtiin niin sanotusti hänen suojeluksessaan.
Armand Hammer on muuten ollut vuosien varrella miljardööri.
Hänen isänsä oli kommunistisen puolueen perustaja, Yhdysvaltain kommunistisen puolueen perustaja.
Ja tietenkin hän sai myös Leninin ritarikunnan kunniamerkin.
On sanottava, että näiden kahden korttelin välillä on selvä yhteys.
Mutta nyt vielä kerran, koska mielestäni on ratkaisevan tärkeää katsoa taaksepäin sen kannalta, mitä nyt tapahtuu.
Sanoit, että FED, eli Federal Reserve, länsimaisen maailman merkittävimmät
finanssioligarkit aloittivat lokakuun vallankumouksen.
Kyllä.
Sitten heillä on täytynyt olla hyvin selvät taloudelliset intressit?
No, totta kai. Intressinä oli hallita Venäjää.
Mutta sitä ei voinut tehdä suoraan.
He olivat yrittäneet käydä sisällissotaa, johon osallistuivat myös amerikkalaiset, englantilaiset ja japanilaiset.
Mutta maa oli yksinkertaisesti liian suuri.
Ja he yrittivät luoda hallinnon, joka oli riippuvainen teistä, mutta jota ei tunnettu maailmalla.
Kukaan ei olisi uskonut, että näitä venäläisiä kommunisteja olisi lopulta rahoitettu lännestä
alkuvaiheessa ja että heitä olisi myöhemmin valvottu.
Tämä on myös syy siihen, miksi monet ihmiset eivät voi uskoa, että Neuvostoliitto purki oman järjestelmänsä.
Berliinin muurin murtuminen merkitsi käytännössä Euroopan sosialististen maiden ympärillä olevien sulkujen purkamista.
Neuvostoliiton armeijan vetäytyminen, joka kesti vuoteen 1994 asti, ja sitten itse Neuvostoliiton tuhoaminen.
Gorbatshov kuvasi tätä kauniisti astuessaan virkaansa perestroikan ja glasnostin avulla.
Perestroika tarkoittaa uudelleenjärjestelyä ja glasnost tarkoittaa avoimuutta. Ja sitä hän halusi uudelleenjärjestellä.
Sitten koimme sen, että oligarkkikastia nousi esiin, ja tämä politbyroo ja puolue
kaikkine rakenteineen katosivat kertaheitolla.
Silloinen luokkataistelu muuttui ilmastotaisteluksi.
Okei, siitä pääsemmekin nykypäivään, luulisin.
Kyllä, kyllä.
Se olisi ollut seuraava kysymykseni.
Olet kuvaillut, miten suurten rahoitusoligarkkien vaikutusvalta on itse asiassa aina ollut
olemassa Venäjän tai Neuvostoliiton historiassa.
No, ja tänään?
Michael Wolski:] No, luulen, että he ovat edelleen mukana, mutta he eivät ole näkyvissä.
Ja asiat, joilla meitä sumutetaan, vuoteen 1990 asti itäblokissa sitä kutsuttiin työväenluokan puolueeksi, luokkataisteluksi,
kaikkien maiden proletaarit liittykää yhteen, kaikki tällaisia tyhjiä sanoja, jotka on nyt korvattu muilla tyhjillä sanoilla.
Kysymys kuuluukin, miten se tapahtui.
Miksi tämä käänne on tapahtunut?
Ja sitten meidän on palattava takaisin muurin rakentamiseen ja siten Berliinin muuriin.
Koska 1960-luvulla tapahtui tämä muutos, mutta kulissien takana edellisestä sosialistisesta järjestelmästä siirryttiin
uuden strategian ja teorian kehittämiseen ja niin edelleen.
Selitän asian näin:
Neuvostoliitto määräsi muurin rakentamisen vuonna 1960, toisin sanoen valmistelujen toteuttamiseksi, jotta DDR
voisi sitten hankkia kaiken suunnitelmataloutensa avulla, nämä rakennusmateriaalit ja työvoiman.
Ja sitten muuri rakennettiin.
Syynä tähän oli se, että länsiliittoutuneet eivät halunneet hyväksyä Neuvostoliiton ehdotusta Länsi-Berliinin poliittisen
tilanteen muuttamiseksi eli Berliinin uhkavaatimusta.
Sitten rakennettiin muuri, ja huomattiin, että tämä käytännössä vei DDR:n
hallitsemattomuuden, eli taloudellisen romahduksen partaalle.
Tätä ei ollut suunniteltu eikä ennakoitu, mutta se osoitti, että sosialistinen suunnitelmatalous ei
toiminut DDR:ssä, itäblokin ainoassa teollisuusmaassa.
Olet varmasti jo kuullut kaupallisesta koordinointiosastosta, jota johtaa Alexander Schalck-Golodkowski.
Tämä tarina alkaa vuonna 1962, jolloin Schalck-Golodkowskista tuli SED:n ulkomaankauppapiirin johdon ensimmäinen sihteeri, ja
nyt noin 30 olemassa olevaa ulkomaankauppayritystä - muut eivät saaneet tehdä niin DDR:ssä -
painostivat häntä laskemaan vientitavoitteitaan.
Loppujen lopuksi DDR oli teollistunut maa, ja se osti raaka-aineita ja puolivalmiita tuotteita, jotta se voisi
jalostaa niitä ja myydä niitä edelleen maailmanlaajuisesti, tietenkin ensisijaisesti Saksan liittotasavaltaan.
Suunnitelmatalouden jäykkyys johti kuitenkin siihen, että pieniä korjauksia, varaosia ja lisävarusteita ei
voitu hankkia, ja silloin koneet seisoivat paikallaan.
Ja sitten yritykset, ulkomaankauppaa harjoittavat yritykset, tulivat ja sanoivat, että emme voi viedä, koska
yritys XY ei pysty toimittamaan, koska varaosia ei ole.
Vuosina 1962 ja 1963 Schalck ja hänen MFS-upseerinsa olivat jo miettineet, miten asioita
voitaisiin muuttaa, mutta Moskovassa tämä hylättiin.
Tilanteen edelleen huonontuessa Hruštšov syrjäytettiin vuonna 1964, ja vuonna 1965 Moskova antoi vihreää valoa sille,
että tätä rakennetta voitiin harjoittaa suunnitelmatalouden rinnalla yksityisenä ulkomaankauppana DDR:ssä.
Vuonna 1966 laadittiin perustamisasiakirja, ja sitten tämä kaupallinen koordinointiosasto perustettiin asetuksella.
Tätä ei julkaistu virallisessa lehdessä, koska se olisi ollut haitallista.
Länsimaat olisivat moittineet itseään päiväkausia siitä, että DDR oli osoittanut, ettei kommunismi toimi.
Mutta tämä johti sitten siihen, että länsi sai vuonna 1968 eräältä loikanneelta tšekkiläiseltä Stasi-kenraalilta tiedon,
että Varsovan liiton syyskokouksessa vuonna 1966 ilmoitettiin, että koko sosialistinen oppi
muutettaisiin ja että lännen annettaisiin kasvaa sosialismiin.
Mielenkiintoista kyllä, liittovaltion perustuslain suojeluviraston entinen päällikkö vahvisti juuri tämän viime vuonna.
Kuunnellaanko se?
...Olen lakimies, pomoni olisi diktaattori tai mahdollinen diktaattori ja sanoisi: "Herra Maaßen, miettikääpäs
nyt, miten voitte muuttaa liberaalin demokratian totalitaariseksi valtioksi, joka toimii minun makuuni?
Sitten pohtisin myös sitä, millaisia mekanismeja voidaan käyttää koko järjestelmän heikentämiseksi.
Ja järjestelmä on muuttaa se kollektivismiksi, jossa kaikki ihmiset ovat gemainstreamt ja kaikki ihmiset ajattelevat
samaan suuntaan, jotta heidät saadaan pelkäämään ja jotta heidän eteensä asetetaan jokin ylivoimainen tavoite.
Ja minun on sanottava, että ajatus ilmaston käyttämisestä peruslain heikentämiseen oli nokkelan ihmisen keksintö.
Tiedän, että jo 1960-luvulla KGB:ssä oli ihmisiä, jotka pohtivat, miten länsimaista voitaisiin kehittää sosialismia.
Tuohon aikaan KGB:ssä keskusteltiin jo ympäristönsuojelusta, ympäristönsuojelun, rasisminvastaisuuden jne. avulla ihmiset
saatiin suostuteltua sanomaan, että jätetään demokratia ja oikeusvaltion periaatteet rauhaan, jätetään ne sivuun,
ratkaisevaa on rasisminvastaisuus, ratkaisevaa on ympäristö.
KGB:llä oli näitä ajatuksia jo 1960-luvulla.
Mutta minun on sanottava, että ilmastokysymys on hyvä.
On todella suuri saavutus käyttää tätä ilmastokysymystä demokraattisen oikeusvaltion heikentämiseen.
Niin, ja tämä vie meidät tavoitteisiin, jotka asetettiin Neuvostoliitossa vuonna 1966.
Ensimmäinen tavoite oli antaa lännen kasvaa siihen.
Ja toinen tavoite oli ansaita rahaa ilmastolla.
Näin tapahtui.
Ensimmäinen askel oli siis neuvoa Rooman klubia, niin sanotusti Rooman klubin perustajaa, vuonna 1967 siitä, miten
järjestö olisi perustettava ja mitkä olisivat sen painopisteet.
Hän lensi tuolloin Neuvostoliittoon ja kävi pitkiä keskusteluja.
Sen jälkeen, kun Rooman klubi perustettiin, kaksi KGB:n kenraalia oli aina Rooman klubin täysjäseniä vuoteen 1992 asti.
En voi sanoa, mitä sen jälkeen tapahtui, mutta se on dokumentoitu.
Toinen seikka on se, että Wienin lähelle perustettiin amerikkalaisten kanssa yhteinen instituutti Neuvostoliiton
lakkauttamista varten, jossa koulutettiin poliittista henkilöstöä perestroikan jälkeistä aikaa varten vuodesta 1982 lähtien.
Toisin sanoen on nimiä kuten Tšubais, Wechselberg, Arwen ja niin edelleen, jotka saivat siellä koulutuksen ja jotka
sitten perestroikan lopussa osallistuivat julkisen omaisuuden, valtion omaisuuden, yksityistämiseen.
Ja näistä miljardööreistä tai oligarkkeista me puhumme.
Kesti 200 vuotta ennen kuin nämä oligarkit nousivat esiin Yhdysvalloissa.
Ja se oli kolme-viisi vuotta sitten, kun nämä oligarkit kehittyivät.
Kaikki olivat hämmästyneitä siitä, miten nopeasti nämä ihmiset rikastuivat.
Rikas millä?
Yksityistämisen kautta, koska he istuivat lähteellä ja pystyivät yksityistämään asianomaiset yritykset, valtionyhtiöt.
Se oli melko monimutkainen prosessi.
Kirjassa kuvataan myös tarkasti, mitä tapahtui.
Myös lännen oligarkit, rahoitusoligarkit, olivat mukana.
Ja he olivat poimineet fileepalat raaka-aineteollisuudessa.
Hodorkovski on tällainen esimerkki, Abramovitš on tällainen esimerkki, joka oli saanut lännestä lainoja, lainasitoumuksia,
vuodesta 1988 lähtien ja joka sitten, kun yksityistäminen oli käynnissä, osti nämä yritykset niin sanotusti edunvalvojina.
Se ei tietenkään näkynyt. Luottamusmies, kyllä, he antoivat sen jollekin.
Mutta hän oli eturivissä, ja kaikki luulivat häntä omistajaksi.
Ja Roman Abramovitšilla on 100 miljoonaa - tämäkin on dokumentoitu kirjassa, Yhdysvalloissa on näitä finnejä, valvontayksikkö,
joka tutkii talousrikoksia, ja tästä on pidempi artikkeli.
Hän sai siis 100 miljoonaa dollaria lainaksi ja sijoitti rahat öljy-yhtiöön, jonka hän myi kymmenen tai
kaksitoista vuotta myöhemmin 13,5 miljardilla dollarilla.
No, ja nyt hän elää kolmella prosentilla, kyllä.
Tuo on vähän räikeää. Eli jos olen ymmärtänyt oikein, järjetön kansallisvarallisuuden uudelleenjako?
Kyllä, ensimmäisen vallankumouksen jälkeen, kun kaikki kirkot ja aateliset ja suurmaanomistajat, kauppiaat ja
yrittäjät, toisin sanoen kapitalistit, pakkolunastettiin.
Monet murhattiin, monet pakenivat Eurooppaan.
Ja se oli toinen uudelleenjakokampanja, jossa ihmiset rikastuivat hyvin lyhyessä ajassa.
Silloin, 1920-luvun alussa, tämän myllerryksen aikana, kaikki varat lykättiin käytännössä valtiolle eikä niitä
jaettu yksilöille, toisin sanoen kohdennettiin uudelleen.
Ja nyt se, mitä jäsen Maaßen sanoi ilmastosta, on kolmas uudelleenjako.
Koska nyt luokkataistelusta on tullut ilmastotaistelu.
Ja jos se oli ennen niin sanotusti kapitalisti, nykyään vihollinen on ilmaston kieltäjä,
ilmastosynnintekijä, ilmaston vahingoittaja.
Koko tämä ideologia on nyt saavuttanut tason, jossa hiilidioksidimaksut - koko luonnonmukaista tuotantoa
koskeva kysymys on myös osa sitä, eli kaikki luonnonmukainen on kalliimpaa - mutta myös liikkuvuuden rajoittaminen.
Nyt näemme, että VW-konsernia supistetaan, eli se kutistuu.
Ja se tarkoittaa viime kädessä sitä, että koska ihmiset eivät enää halua käyttää yksityisiä kulkuneuvoja ilmastosyistä,
katso 15 minuutin kaupungit, siellä voi tehdä kaiken pyörällä.
Ja jos haluat päästä pois 15 minuutin kaupungista, tarvitset Kiinassa nyt luvan.
Muuten et pääse esteen läpi.
Ja niinpä ne voimat, jotka ovat nyt järjestäneet tämän, tienaavat taas rahaa.
Raha tehdään kuumasta ilmasta.
Viittaan nyt jäsen Maaßeniin.
Jännittävää. Joten, yhteenvetona, voisitteko itse asiassa lainata meidän mukavaa WEF-aloittajaamme?
Kyllä.
Klaus Schwab.
Michael Wolski Kyllä, sekin on mielenkiintoista.
Hän perusti WEF:n, Maailman talousfoorumin, vuonna 1972, ja se on edelleen olemassa, tällainen fossiili.
Et omista mitään ja olet onnellinen, se on tavoite.
Tästä pääsemmekin takaisin sosialistiseen yhteiskuntaan.
Nyt puhutaan hiilidioksidiveroista, uusista lämmitysjärjestelmistä - 40 prosenttia saksalaisista omistaa oman kodin, enkä tiedä,
kuinka monella heistä on varaa uuteen lämmitysjärjestelmään.
Ja sitten kuuluisat Black Rocks ja muut vastaavat yritykset luultavasti seisovat siinä ja sanovat, että okei,
sitten me ostamme sen konkurssipesältä, pakkomyynnistä.
Kyllä, hyvin, hyvin valaisevaa, sanoisin, kuinka pitkällä olemme jo tässä nykyisessä kolmannessa prosessissa.
Kyllä.
KlaTV-haastattelija On todella kysyttävä, kuinka paljon sosialismi todella kuoli vuonna 1989.
Yhteenvetona voidaan kuitenkin todeta, että voi olla hyvin vaikea kuvitella, että tässä on salattuja voimia,
jotka työskentelevät selvästi ihmisten parasta vastaan.
Ja jo tähän mennessä, niin pirullisen nokkela, voisi melkein sanoa, niin kaiken kattava itse asiassa.
Kyllä, luultavasti kaikki on tekoälyn hallitsemaa.
Kyllä, tämän erittäin mielenkiintoisen haastattelun lopuksi kysyisin, mitä muuta voidaan tehdä?
No, voit vakauttaa itsesi tiedottamalla itsellesi kattavasti, toisin sanoen sillä, että sinulla ei ole älyllisiä lähteitä vain
Tagesschausta, MoMasta ja Netflixistä, vaan myös käyttämällä vaihtoehtoisia medioita
tai ottamalla inspiraatiota esimerkiksi tästä.
Tässä kirjassa on lähes 100 linkkiä Internetiin, josta voit löytää linkkejä monista eri aiheista, josta voit
myös kerätä uusia ideoita ja tutkia niitä sitten tarkemmin.
Se tarkoittaa kuitenkin aktiivista liikkumista eikä istumista illalla television ääressä sipsipussin kanssa.
Kyllä, luulen, että otamme sen mukaan. Kiitos paljon haastattelusta.
Kiitos myös teille.
Ja sitten tapaamme taas.
Kyllä, kiitos.