Üdvözlöm, Wolski úr.
Köszönöm a KlaTV meghívását.
Igen, szívesen. Ezt az interjút egy nagyon emlékezetes napon, november 9. évfordulóján készítjük.
Pontosan 35 éve, 1989-ben leomlott a berlini fal.
Ön több nagyon érdekes könyv szerzője ebben a témában, amelyek az Ön honlapján is megtalálhatók.
És mielőtt elkezdenénk, hadd mutassuk be először nézőinknek.
Michael Wolski 1952-ben született Szászországban, és Kelet-Berlinben nőtt fel.
Három gyermek édesapja.
Az 1970-ben megszerzett érettségi után közgazdaságtant tanult, külkereskedelmi szakirányon.
Wolski úr 1974-től az NDK külkereskedelmében dolgozott.
1986-tól 1990-ig az NDK külkereskedelmi összekötő tisztviselője volt egy amerikai cég irodájában, a
kelet-berlini Nemzetközi Kereskedelmi Központban.
1989 decemberében a csoport megbízta egy kelet-berlini értékesítési vállalat létrehozásával.
Ezt a megrendelést 1990 januárjában törölték.
1991 elején Wolski urat Moszkvába helyezték át.
Itt alapította meg és vezette a csoport szovjet képviseletét, és tanúja volt a Szovjetunió
összeomlásának és Oroszország átalakulásának.
1998-ban visszatért Berlinbe, és orosz vállalatok tanácsadójaként dolgozott.
2006 és 2012 között a szarajevói Német-Bosnyák Üzleti Egyesület alapítója és igazgatója volt.
Michael Wolski 2014 óta nyugdíjas.
Öt könyv szerzője a berlini fal leomlásáról.
Emlékeinkben és a médiabeszámolókban a fal 1989-es leomlása mindig békés forradalomként jelenik
meg, az NDK elégedetlen lakosságának eredményeként.
Sokan gondolnak a békére és a tüntetésekre.
Az Ön 1989 Mauerfall in Berlin című könyvében, amely 35 év távlatából visszatekint, Ön mint korabeli szemtanú a fal leomlását
gondosan megtervezett és megvalósított eseményként írja le.
Miből gondolja ezt?
Igen, amint azt az önéletrajzomban korábban leírtam, 1986 és 1990 között egy amerikai cég kelet-berlini képviseletén
dolgoztam, és segítettem a cég NDK-beli üzletének kiépítésében.
És amikor 1989 novemberében leomlott a fal, az irodát irányító cég svájci főnöke decemberben jött,
és azt mondta: Mike, különleges megbízást kapsz.
Az NDK-ban, valamint Lengyelországban, a Cseh Köztársaságban és Magyarországon leányvállalatot hozunk létre az értékesítéshez.
Az Ön feladata pedig az, hogy úgymond kezdeményezze ezt az alapítást, és megszervezze a közjegyzőt és az
ügyvédet, és azt, hogy melyik ingatlan és hány ember, azaz elvégezze az előkészítő munkát.
És most néhány nappal karácsony előtt volt.
Ezt elkezdtem, majd január elején tárgyalásokat akartam folytatni az adott munkarészért felelős személyekkel.
Aztán 1990. január 9-én felhívtak minket, és azt mondták, hogy mindent le kell állítani. Nem alapítunk leányvállalatot.
Üzleti tevékenységünk átkerül a német leányvállalathoz.
Volt egy hatalmas vállalat a Német Szövetségi Köztársaságban, Neussban.
És ez meglepett engem. És feltettem a kérdést, igen, miért szüntetik meg?
És akkor a főnök azt mondta nekem, hogy igen, utasítást kaptunk az USA-tól, nem lesz többé NDK.
Ez 1990. január 9-én történt.
És ha visszamegyünk a történelemben, csak 1990. február 13-án találkozott a négy szövetséges és a két német külügyminiszter,
és úgy döntöttek, hogy tárgyalásokat kezdenek a német egységről.
Ez azt jelenti, hogy a csoport felső vezetése már előre ismerte az eredményt.
És érdekes módon, mielőtt február 13-a eljött volna, kaptam egy második hívást, amelyben közölték velem, hogy 1990.
június 30-ig mindent el kell végezni, azaz az NDK-üzletágnak a nyugatnémet leányvállalatba való integrálását.
Igen, majd májusban megtudtuk, hogy a monetáris unió július 1-jén lép életbe.
És aki még mindig a véletlenről beszél, az szerintem elég naiv.
De ez felveti a kérdést, hogy ki akarta valójában a fal leomlását?
Nos, amikor Moszkvában voltam, sok olyan emberrel beszéltem, akik eléggé hozzáértőek voltak.
Például a KGB volt tagjai, akiket a kommunizmus bukása után felszámoltak.
Így a Szovjetunió felbomlott, a külkereskedelmi monopólium összeomlott, és az egyes kombinátoknak
lehetőségük nyílt export- és importtevékenységet folytatni.
És a kombinátoknak ezekben a külkereskedelmi részlegeiben, ahová most már nem a moszkvai külkereskedelmi vállalathoz
kellett utaznom, hanem a moszkvai külkereskedelmi vállalathoz, voltak emberek, akik folyékonyan beszéltek németül.
És amikor én akkor, nos, az oroszom és az angolom nem volt olyan profi, megkérdezték, hogy honnan jöttél?
És Michael Wolski névjegykártyájával nem lehetett egyértelműen Fritz Müller vagy valami hasonló kategóriába sorolni.
És amikor azt mondtam, hogy az NDK-ból, felderült az arca:
Én is öt évig voltam az NDK-ban. Folyékonyan beszéltem németül, és már akkor tudtam, hogy nem volt a hadseregben, mert a tisztek
mindig csak legfeljebb három évig voltak az NDK-ban. És akik a másik alakulatból voltak, azok egy kicsit tovább voltak ott.
Érdekes beszélgetéseket folytattunk, és sok mindent elmondtak az NDK-ról, amit nem tudtam a
vezetői struktúrákról és a hatalmi viszonyokról.
Nos, aztán sokat olvastam, szovjet politikusok, diplomaták, titkosszolgálati emberek és így tovább.
És lassan egyre világosabbá vált a kép, hogy ez valójában egy olyan esemény volt, amelyet egy füstfüggöny mögé
rejtettek, és a füstfüggönyt Békés Forradalomnak hívták.
Aztán érdekes módon 2015 elején három olyan publikáció is megjelent, amely némi fényt derített a helyzetre.
Az első a Der Spiegel 2014. november 2-i számában megjelent cikk volt: Gorbacsov és Sevardnadze
azt szerette volna, ha a fal hamarabb leomlik.
Ők ketten elmentek Erichhez, Berlinben voltak, itt volt egy konferencia...
Mikor volt ez?
Ez '87-ben volt. 1987. május 28-án vagy 29-én meglátogatták Erich Honeckert, és közölték vele, hogy a fal már nem illik bele a
Gorbacsov által kialakított Európa-képbe, és hogy a leszerelés már nem jöhet szóba, és hogy el kell távolítania a falat.
És akkor Erich felállt az asztalra, hogy úgy mondjam, és nemet mondott.
Ami nagyon szemtelen volt, mert Erich is tudta, hogy nem jönnek több tank, mint Prágában
68-ban, ha nem azt teszik, amit Moszkva akar.
Aztán mindketten elmentek.
Érdekes módon 14 nappal később Reagan Nyugat-Berlinben járt, és a Brandenburgi kapu nyugati oldalán beszélt.
És akkor volt ez a híres mondás: Gorbacsov úr, bontsa le ezt a falat!
Tehát nem Honeckert, hanem Gorbacsovot mondott.
Tehát tudta, hogy ki a főnök.
És mivel ez nem történt meg, 1989-ben volt egy titkos szovjet akció.
És ezt írja le a Lutsch-művelet című könyv, amely 2014 végén vagy 2015 elején jelent meg, és amelyet az NDK katonai
hírszerzésének egy beépített tisztje írt, aki leírja, hogyan dőlt le a fal, és milyen előkészületek történtek előtte.
A harmadik pont pedig ezek a magyarországi események voltak, a határzárak lebontásával 1989-ben, ahol szintén volt ez a
találkozó, ez a piknik, ahol közel 700 NDK állampolgár élt a lehetőséggel, és
Ausztrián keresztül Nyugat-Németországba utazott.
Izgalmas. Van még ilyen eseménye, ahol az az érzése az embernek, hogy olyan, mint egy forgatókönyv, hogy mi történt itt?
Természetesen volt még néhány más esemény is.
Ha most megnézzük november 9-ét, hogyan épült fel az a nap, hogyan zajlott, mindez olyan képekkel,
amelyeket mindannyian ismerünk, de más értelmezésben.
Ezt is említettem a könyvben, például azt, amit talán később látni fogunk, amikor Schabowski felolvassa a
szövegét, hogy ebből a szövegből hiányzott valami, de Egon Krenz beleírta, hogy volt egy blokkolási időszak.
Meghallgathatnánk ezt egy pillanatra?
...úgy döntöttünk, hogy ma rendeletet hozunk, amely lehetővé teszi, hogy az NDK minden állampolgára az NDK
határátkelőhelyeken keresztül hagyja el az országot.
A Minisztertanács úgy döntött, hogy ez az átmeneti rendelet a minisztérium sajtóosztályára vonatkozóan
mindaddig hatályban marad, amíg a megfelelő jogi szabályozás a Volkskammeren keresztül hatályba nem lép.
És ez a szöveg, amelyet felolvasott, tartalmazza a zárolási értesítést.
És ezt csak másnap reggel 5 órakor jelentették be a rádióban.
És ezt a letiltó közleményt eltávolították, úgyhogy ő, van egy hosszú verzió, aztán ott ül, és keresgél,
nézelődik, és azt mondja, hogy valahogy úgy gondolta, hogy biztos van ilyen, és nem találta.
Ez rohamot váltott ki a határátkelőhelyeknél.
És ez is a szovjet katonai hírszerzés által szervezett akció volt.
Most pedig a kérdés, amelyet sok NDK állampolgár tett fel magának akkoriban. Miért nem volt lövöldözés?
Igen, ez a következő pont.
A 89-es év elején tehát halálos tűzpárbajra került sor a határon.
A fiatal Chris Geffroyt Berlinben lelőtték, ami természetesen abszolút katasztrófa volt
Sevardnadze és Gorbacsov politikája számára.
És mivel az NDK nyugati határa a Varsói Szerződés fennhatósága alá tartozott, áprilisban az NDK határőrcsapatai
bejelentették, de a Varsói Szerződés úgy döntött, hogy a nyugati határon nem használnak többé lőfegyvert.
Ez április 12-én történt.
Ez azt jelenti, hogy ettől kezdve a határőrök láthatóan géppisztollyal, de lőszer nélkül teljesítettek őrszolgálatot.
És csak a tisztek rendelkeztek lőszerrel a személyes szolgálati fegyvereikhez.
Más szavakkal, már ekkor világos volt, hogy ennek a határrendszernek vége lesz.
Természetesen ez nem volt ismert, ez szigorúan titkos volt.
Mert akkor már a határon is rohamra került volna sor.
Igen, de most nem csak NDK-s katonák voltak.
Az emberek azon is csodálkoztak, hogy hol vannak az orosz katonák, akik mindenütt ott voltak az NDK-ban.
Igen, és ez volt a hosszú távú terv is erre az eseményre, november 9-re.
Nos, november 7-e volt a Szovjetunióban a legmagasabb politikai ünnep, a Nagy Októberi Szocialista Forradalom.
Akkoriban október volt, mert más naptárat használtak.
És ezek az ünnepek mindig kétnaposak voltak, így november 7. és 8. a Szovjetunióban munkaszüneti napok voltak, kettős ünnepek.
És ekkor lakták a szovjet katonákat.
Az NDK-ban amúgy is csak csoportos kijáratok voltak, egyénileg nem engedték ki őket, és akkor ezeket
a katonákat november 13-ig bezárták a laktanyába.
És ennek volt egy másik oka is.
Évente 300-400 szovjet katona dezertált.
Sokan keletre akartak menni, néhányan haza akartak menni, néhányan pedig nyugatra.
És mivel 1989. augusztus 3-án vagy 4-én a nyugati határon egy menekülő, azaz dezertáló szovjet katona lelőtt egy
NDK-s határőrt, minden ok megvolt arra, hogy bezárják őket.
Mert ha a határt megnyitották volna, a szovjet katonák fegyverrel keveredhettek volna oda, és vérfürdőt okozhattak volna.
Természetesen volt még néhány más pont is.
A legmagasabb szovjet képviselő, az NDK politikai képviselője a nagykövet volt.
És ez is kiválthatta volna a szovjet katonák bevetését az államhatár védelmére.
Csakúgy, mint 1953-ban az NDK akkori főbiztosa, Szemjonov, június 17-én elrendelte a szovjet katonák lőfegyverhasználatát.
Ez nem Moszkvában, hanem Berlinben történt.
És hogy itt minden kockázatot kizárjanak, mert tudták, hogy a szovjet katonák főparancsnoka itt az NDK-ban, mondjuk, nehezen
felmérhető, a szovjet nagykövet vagy altatót kapott, vagy bevett.
Mindenesetre aznap este nem reagált.
És ez azt jelentette, hogy az egyetlen személy, aki a parancsot adhatta volna, nem volt a helyszínen.
Igen, és a vezetés, Honecker és társai.
Nos, éjszaka, amikor kiderült... Volt még valami, volt ez a Központi Bizottsági ülés.
A Központi Bizottság ülésének este 6 óra körül kellett volna véget érnie, ugyanabban az időben, amikor Schabowski itt beszélt.
De ott olyan emberek, akiket nyilvánvalóan a szovjet katonai hírszerzés vagy az NDK katonai
hírszerzése utasított, meghosszabbították a találkozót.
Szóval azt mondtad, hogy nem tudtok külön utakon járni, annyi problémátok van.
És 20.40-ig hagyták az ülést.
Schabowski éppen akkor mondta, hogy ez azonnal érvényes lesz, és az emberek máris özönlöttek a
határátkelőhöz, különösen a Bornholmer utcába.
És ezt a televízióban is bejelentették, először a keletnémet, majd a nyugatnémet televízióban.
És úgy ültek a Központi Bizottságban, mintha az elkülönítőben lennének.
Akkoriban még nem voltak mobiltelefonok, így senki sem tudott játszani, sikoltozni és azt mondani, hogy jaj, most mi történt?
Nem, nem. És csak este 10 óra körül jöttek rá.
Az NDK Védelmi Minisztériuma Strausbergben volt, nem pedig Berlinben.
Ekkor indultak el, így este 8.40 után, körülbelül 10 óra körül Strausbergben voltak, és ekkor kezdett elterjedni a hír.
És ebben a szovjeteknek is benne volt a kezük, így az első motorizált lövészhadosztályok
esetleges bevetésére vonatkozó elképzeléseket elvetették.
Izgalmas. Michael
És ha még mindig vannak kérdések, de voltak békés forradalmárok, természetesen voltak, mert felkészültek.
Tehát ez a szovjet katonai hírszerző szolgálattól jött, nem a Stasi és a KGB, hanem a nyugati szolgálatoktól is, úgyhogy az
emberek az utcára vonultak, az emberek tiltakoztak, gyertyákat tettek az ablakokba és, és, és, és, és, tehát ez már létezett.
Végül is később szükség volt rá, hogy a békés forradalmárok történetét elmeséljék.
És nem lehetett csak három ember ott, és azt mondani, hogy nos, itt van, ez volt a három
békés forradalmár, az nem működött volna olyan jól.
Tehát tömegmozgalomnak kellett lennie, nemcsak Lipcsében és Berlinben, hanem más városokban is.
Izgalmas. Tehát összefoglalva eddig a pontig, mert ma is tízezrek vonulnak hétfőnként az utcára tüntetni, mint akkoriban.
Most azt mondja, hogy a szovjet vezetés elvileg megtervezte a fal leomlását, és instrumentalizálta ezeket a tüntetéseket.
Végezetül, ön azt állította, hogy a nyugati titkosszolgálatok is aktív szerepet játszottak.
Tehát jól értem, hogy Kelet és Nyugat, akik valójában hivatalosan ellenségek voltak, most együtt dolgoznak egy programon?
Azt hiszem, igen. Lehet, ez a közös szál végigvonul a történelmen 1917, 18 óta.
Ma már számtalan könyv bizonyítja, hogy ez az együttműködés létezett.
Sok minden a gazdasági területen történt, de néhány dolog a politikai területen is, és természetesen
rendszeres volt a koordináció az országok szolgálatai között is.
Izgalmas. Ez azt jelenti, hogy voltak valami hidak a keleti és a nyugati blokk között?
Azt mondanám, hogy igen. Nos, én egy ilyen hídon dolgoztam. Az a kereskedelemben volt.
Az NDK nagy érdeklődést mutatott ezen amerikai vállalatok érkezése iránt.
Ezek az amerikai vállalatok, amikor 1985-ben elindultak, tudhattak valamit, mert ugyanakkor
jöttek, és NDK-állampolgárokat akartak alkalmazottként.
Hozhatták volna a saját embereiket, kereshettek volna embereket Nyugat-Berlinben, és igénybe vehették volna a Nemzetközi
Kereskedelmi Központ által szervezett külföldi kereskedőket.
És az utóbbit akarták.
És ők nem voltak ott, ezért előbb egy keresési műveletet kellett indítani, mert ezeknek az
embereknek nyugati útlevélre volt szükségük.
Tehát úgymond az egész NDK malmán keresztül kellett mennie ahhoz, hogy utazó káder lehessen.
Aztán megkerestek, és érdeklődtem a munka iránt, majd igent mondtam.
Aztán '86 elején, áprilisban kezdtem el ezt a munkát.
De még mindig volt néhány híd, ha visszagondolunk.
Angela Merkel tehát lelkészcsaládból származik.
A lelkésznek, Kassner úrnak pedig volt egy teológusképző központja Templinben.
A nyugat-európai teológusok is rendszeres vendégek voltak.
És valószínűleg már szemet vetettek Angelára.
Ki tudja. De valahogy úgy hangzik, mintha ez egy napirend lenne, ami itt folyik.
Szóval nem tegnap találták ki a tervet, ugye? Mikor kezdődött ez az egész?
Azt hiszem, igen. Tehát nem kell részletesen visszamennünk Karl Marxhoz.
De minden ország proletárjai, egyesüljetek! csak akkor működik, ha minden ország kapitalistái
egyesülnek, mert a proletárok a kapitalistáktól függenek.
De ott volt az 1917-es októberi forradalom, és időközben több könyv is megjelent, különösen az USA-ban, ahol
a Wall Street és a bolsevik forradalom kapcsolatát részletesen leírták, például Anthony Sutton.
És ahol azt is leírták, hogy Trockij és Lenin hogyan utazott Petrográdba pénzügyi eszközökkel - az egyiket a Federal
Reserve alapítói, a másikat a német védelmi erők biztosították -, hogy ott kirobbanthassák ezt a forradalmat.
Néhányan azért, mert úgy látták, hogy az ország készen áll a bukásra, pl. az amerikai bankárok, hogy úgymond a szárnyaik alá
vegyék az országot, Lenin pedig azért, mert szükség volt rá a fegyverszünet, majd a békeszerződés megkötéséhez,
és a második fronton Németország felszabadításához.
Tehát ez azt jelenti, hogy aláírták a breszt-litovszki békeszerződést, és Németország kilépett a
szövetséges antantból, vagyis Oroszország kilépett.
Akkoriban még az Orosz Birodalom volt, a Szovjetuniót csak december 22-én alapították, de ez egy átmeneti szakasz volt.
Az amerikaiak akkoriban létrehoztak egy olyan embert, aki már ismerte Lenint, aki az első
szerződéseket kötötte Leninnel, ez Armand Hammer volt.
És egészen 1990-ben bekövetkezett haláláig, nem sokkal halála előtt, ő volt az amerikai főváros összekötője a Politbüroval.
És a Szovjetunió összes ilyen nagy importprojektje, a vízerőművek, de a második világháború alatti föld- és bérleti
szerződés is az ő égisze alatt jött létre, hogy úgy mondjam.
Ó, és egyébként Armand Hammer az évek során milliárdos lett.
Apja volt a Kommunista Párt alapítója, az USA Kommunista Pártjának társalapítója.
És természetesen a Lenin-renddel is kitüntették.
Egyértelmű kapcsolat a két blokk között, azt kell mondani.
De most még egyszer, mert úgy gondolom, hogy a mai események szempontjából döntő fontosságú, hogy visszatekintsünk.
Ön azt mondta, hogy a FED, azaz a Federal Reserve, a nyugati világ legfontosabb pénzügyi
oligarchái kezdeményezték az októberi forradalmat.
Igen.
Akkor nagyon világos anyagi érdekeltségeik lehettek?
Nos, persze. Az érdek az volt, hogy uralják Oroszországot.
De ezt közvetlenül nem tudta megtenni.
Tehát megpróbálták, volt ez a polgárháború, amelyben amerikai, angol és japán résztvevők is voltak.
De az ország egyszerűen túl nagy volt.
És megpróbáltak egy olyan rendszert létrehozni, amely önöktől függött, de amelyről a világ nem tudott.
Senki sem gondolta volna, hogy ezeket az orosz kommunistákat végső soron Nyugatról
finanszírozták a kezdeti szakaszban, és később ellenőrizték.
Ez az oka annak is, hogy sokan nem tudják elhinni, hogy a Szovjetunió felszámolta a saját rendszerét.
A berlini fal leomlása tehát gyakorlatilag az európai szocialista országok körüli zárójel feloldását jelentette.
A szovjet hadsereg kivonulása, amely 1994-ig tartott, majd magának a Szovjetuniónak a megsemmisülése.
Gorbacsov, amikor hivatalba lépett, ezt gyönyörűen leírta a peresztrojkával és a glasznosztyval.
A peresztrojka átszervezést, a glasznoszty pedig átláthatóságot jelent. És ezt akarta átszervezni.
Aztán azt tapasztaltuk, hogy az oligarchák kasztja megjelent, és ez a politikai iroda és a párt
minden struktúrájával együtt egy csapásra eltűnt.
És az osztályharc, amit akkoriban folytattunk, átalakult éghajlati harccá.
Oké, ezzel elérkeztünk a jelenbe, azt hiszem.
Igen, igen.
Ez lett volna a következő kérdésem.
Ön leírta, hogy a nagy pénzügyi oligarchák befolyása valójában mindig is létezett
Oroszország, illetve a Szovjetunió történetében.
Nos, és ma?
Michael Wolski:] Nos, szerintem még mindig a labdán vannak, de nem láthatóak.
És amivel most minket ködösítenek, 1990-ig a keleti blokkban a munkásosztály pártjának, osztályharcnak, minden ország
proletárjai egyesüljenek, mind ilyen üres szavaknak hívták, amelyeket most más üres szavakkal helyettesítettek.
A kérdés az, hogy ez hogyan jött létre.
Miért történt ez a fordulat?
És akkor vissza kell térnünk a fal építéséhez, tehát a berlini falhoz.
Mert az 1960-as években volt ez a változás, de a színfalak mögött a korábbi szocialista rendszerből egy
új stratégia és elmélet kidolgozása és így tovább.
Hadd magyarázzam el a következőképpen:
A fal építését 1960-ban a szovjetek rendelték el, azaz az előkészületeket kellett elvégezni, hogy aztán az NDK
tervgazdaságával mindent be tudjon szerezni, ezeket az építőanyagokat és az ehhez szükséges munkaerőt.
Aztán megépült a fal.
Ennek oka az volt, hogy a nyugati szövetségesek nem akarták elfogadni a nyugat-berlini politikai helyzet megváltoztatására
irányuló szovjet javaslatot, a berlini ultimátumot.
Aztán megépült a fal, és rájöttek, hogy ez gyakorlatilag a kormányozhatatlanság, azaz a
gazdasági összeomlás szélére sodorta az NDK-t.
Ezt nem tervezték, nem számítottak rá, de bebizonyosodott, hogy a szocialista tervgazdaság nem működött az
NDK-ban, a keleti blokk egyetlen iparosodott országában.
Biztosan hallott már a kereskedelmi koordinációs részlegről, amelyet Alexander Schalck-Golodkowski vezet.
Ez a történet 1962-ben kezdődik, amikor Schalck-Golodkowski az SED külkereskedelmi kerületi vezetőségének első titkára lett, és
most már a mintegy 30 létező külkereskedelmi vállalatra - mások nem tehették ezt meg az NDK-ban -
nyomást gyakorolt, hogy csökkentsék exportcéljaikat.
Végül is az NDK iparosodott ország volt, és nyersanyagokat és félkész termékeket vásárolt, hogy azokat
feldolgozza és világszerte értékesítse, természetesen elsősorban a Német Szövetségi Köztársaságnak.
A tervgazdaság merevsége azonban azt jelentette, hogy a kisebb javításokat, pótalkatrészeket és
tartozékokat nem lehetett megvásárolni, így a gépek megálltak.
Aztán jöttek a vállalatok, a külkereskedelmi vállalatok, és azt mondták, hogy igen, nem tudunk exportálni, mert az XY
vállalat nem tud szállítani, mert nincsenek pótalkatrészek.
1962-ben, 1963-ban Schalck és az MFS tisztje már gondolkodott azon, hogyan lehetne
változtatni a dolgokon, de ezt Moszkvában elutasították.
1964-ben, amikor a helyzet tovább romlott, Hruscsovot megbuktatták, és 1965-ben Moszkva zöld utat adott
arra, hogy ez a struktúra a tervgazdasággal párhuzamosan magánkülkereskedelemként működjön az NDK-ban.
Aztán 1966-ban volt az alapító okirat, majd ezt a Kereskedelmi Koordinációs Osztályt rendelet útján hozták létre.
Ezt nem tették közzé a Hivatalos Közlönyben, mivel az kontraproduktív lett volna.
A Nyugat napokig gyötrődött volna azon, hogy az NDK bebizonyította, hogy a kommunizmus nem működik.
De ez aztán oda vezetett, hogy a Nyugat 1968-ban egy disszidált cseh Stasi-tábornoktól azt az információt kapta, hogy a Varsói
Szerződés 1966-os őszi ülésén bejelentették, hogy ezt az egész szocialista doktrínát megváltoztatják, és
megengedik, hogy a Nyugat belenőjön a szocializmusba.
És érdekes módon a Szövetségi Alkotmányvédelmi Hivatal korábbi vezetője tavaly pontosan ezt erősítette meg.
Meghallgatjuk?
...Én ügyvéd vagyok, a főnököm egy diktátor vagy leendő diktátor lenne, és azt mondanám, Maaßen úr, gondolja át, hogyan
tudna egy liberális demokráciából egy totalitárius államot csinálni, ami az én ízlésemnek megfelelően működik.
Akkor azt is megvizsgálnám, hogy milyen mechanizmusokkal lehet aláásni az egész rendszert.
És egy rendszer az, hogy átalakítsa azt kollektivizmussá, ahol minden ember gemainstreamt, és minden ember
ugyanabban az irányban gondolkodik, hogy félelmet keltsen bennük, és hogy egy mindent felülíró célt állítson eléjük.
És azt kell mondanom, hogy az az ötlet, hogy az éghajlatot az Alaptörvény aláásására
használják, egy okos ember agyszüleménye volt.
Tudom, hogy a KGB-ben már az 1960-as években is voltak olyan emberek, akik azon gondolkodtak,
hogyan lehetne a Nyugatból szocializmust csinálni.
Abban az időben a KGB-ben már a környezetvédelem témáját tárgyalták, a környezetvédelem témájával, az antirasszizmus
témájával stb. meg lehet győzni az embereket, hogy azt mondják, hagyjuk a demokráciát és a jogállamiságot, tegyük félre, a
döntő dolog az antirasszizmus, a döntő dolog a környezetvédelem.
Ezek a gondolatok már az 1960-as években is megvoltak a KGB-ben.
De azt kell mondanom, hogy a klímakérdésben chapeau.
Tényleg nagy eredmény, hogy ezt az éghajlati kérdést a demokratikus jogállamiság aláásására használják fel.
Igen, és ezzel elérkeztünk a Szovjetunióban 1966-ban kitűzött célokhoz.
Az első cél az volt, hogy a Nyugat belenőjön.
A második cél pedig az volt, hogy pénzt keressünk az éghajlattal.
Ez történt.
Az első lépés tehát az volt, hogy 1967-ben tanácsot adtunk a Római Klubnak, a Római Klub alapítójának, hogy hogyan
kell létrehozni a szervezetet, és mik legyenek a prioritások.
Akkoriban a Szovjetunióba repült, és hosszas tárgyalásokat folytatott.
És ezt követően, amikor a Római Klubot megalapították, a KGB két tábornoka 1992-ig mindig
tagja, teljes jogú tagja volt a Római Klubnak.
Nem tudom megmondani, mi történt ezután, de dokumentálva van.
Egy másik pont pedig az, hogy Bécs közelében az amerikaiakkal közös intézetet alapítottak a Szovjetunió
felszámolására, ahol aztán 1982-től kezdve politikai személyzetet képeztek ki a peresztrojka utáni időszakra.
Más szóval, vannak olyan nevek, mint Csubajsz, Wechselberg, Arwen és így tovább, akiket ott képeztek ki, majd a peresztrojka végén
részt vettek a köztulajdon, az állami tulajdon privatizálásában.
És ezek a milliárdosok vagy oligarchák, akikről beszélünk.
200 év kellett ahhoz, hogy ezek az oligarchák megjelenjenek az USA-ban.
És ez három-öt évvel ezelőtt volt, amikor ezek az oligarchák kialakultak.
És mindenki megdöbbent, milyen gyorsan meggazdagodtak ezek az emberek.
Mivel gazdagodtak meg?
A privatizáció révén, mert ők ültek a forrásnál, és privatizálhatták az érintett
vállalatokat, az állami tulajdonú vállalatokat.
Ez egy elég bonyolult folyamat volt.
A könyv azt is leírja, hogy pontosan mi történt.
És a nyugati oligarchák, a pénzügyi oligarchák is részt vettek benne.
A filé darabokat pedig a nyersanyagiparban szedték ki.
És Hodorkovszkij egy ilyen példa, Abramovics egy ilyen példa, aki 1988 óta kapott kölcsönöket a Nyugattól, hitelkötelezettségeket,
és aki aztán, amikor a privatizáció elindult, úgymond vagyonkezelőként megszerezte ezeket a vállalatokat.
Ez persze nem volt látható. Vagyonkezelő, igen, odaadták valakinek.
De ő volt elöl, és mindenki azt hitte, hogy ő a tulajdonos.
És Roman Abramovicsnak 100 milliója van - ez is dokumentálva van a könyvben, vannak ezek a pintyek az USA-ban,
egy ellenőrző egység, amely a pénzügyi bűncselekményeket vizsgálja, és erről van egy hosszabb cikk.
Tehát 100 millió dollárt kapott kölcsön, majd a pénzt egy olajvállalatba fektette, amelyet tíz vagy
tizenkét évvel később 13,5 milliárd dollárért eladott.
Nos, és most a három százalékból él, igen.
Ez egy kicsit durva. Tehát, ha jól értettem, a nemzeti vagyon őrült újraelosztása?
Igen, az első forradalom után, amikor az egyházakat, a nemeseket, a nagybirtokosokat, a kereskedőket és a
vállalkozókat, vagyis a kapitalistákat mind kisajátították.
Sokakat meggyilkoltak, sokan Európába menekültek.
És ez volt a második újraelosztási kampány, ahol az emberek nagyon rövid idő alatt meggazdagodtak.
Akkoriban, az 1920-as évek elején, ebben a zűrzavarban gyakorlatilag mindent az államba lapátoltak, és nem
osztották szét az egyének között, azaz átcsoportosították.
Tehát, amit Maaßen úr mondott az éghajlatról, az a harmadik újraelosztás.
Mert mostanra az osztályharcból klímaharc lett.
És ha a múltban ez valaki olyan volt, aki úgymond kapitalista volt, akkor ma az ellenség az éghajlat
tagadója, az éghajlati bűnös, az éghajlatkárosító.
És így ez az egész ideológia mostanra elérte azt a szintet, hogy a CO2 -díjak - az egész bio kérdés is része ennek, azaz,
hogy minden, ami bio, drágább - de a mobilitás korlátozása is.
Most azt látjuk, hogy a VW-csoport szűkül, azaz zsugorodik.
És ez végső soron azt jelenti, hogy mivel az emberek éghajlati okokból nem akarnak többé egyéni közlekedést, lásd a 15
perces városokat, ott mindent meg lehet tenni kerékpárral.
És ha ki akarsz jutni a 15 perces városból, akkor most már engedélyre van szükséged Kínában.
Máskülönben nem tudsz átjutni a sorompón.
És így azok az erők, amelyek ezt most megszervezték, ismét pénzt keresnek.
A pénz forró levegőből készül.
És most Maaßen úrra gondolok.
Izgalmas. Más szóval, tulajdonképpen összefoglalhatnád a kedves WEF-kezdeményezőnk idézésével?
Igen.
Klaus Schwab.
Michael Wolski Igen, ez is érdekes.
Ő alapította 1972-ben ezt a WEF-et, a Világgazdasági Fórumot, és még ma is ott van, egy ilyen kövület.
Semmit sem fogsz birtokolni és boldog leszel, ez a cél.
És ez visszavezet minket a szocialista társadalomhoz.
Most tehát ezekről a CO2-adókról, új fűtési rendszerekről beszélnek - Németországban az emberek 40%-ának van
saját otthona, és nem tudom, hogy közülük hányan engedhetnek meg maguknak egy új fűtési rendszert.
És akkor a híres Black Rocks és hasonló cégek valószínűleg odaállnak, és azt mondják, hogy oké, akkor
majd megvesszük a csődtömegből, kényszerértékesítésből.
Igen, nagyon, nagyon tanulságos, azt mondanám, hogy milyen messze vagyunk már ebben a jelenlegi harmadik folyamatban.
Igen.
KlaTV interjúalany Tényleg meg kell kérdezni, hogy a szocializmus valójában mennyire halt meg 1989-ben.
De összefoglalva, talán nagyon nehéz elképzelni, hogy itt olyan rejtett erők vannak, amelyek
nyilvánvalóan az emberek javának ellenében dolgoznak.
És már eddig is, olyan ördögien okos, majdnem azt mondhatnánk, olyan mindenre kiterjedő valójában.
Igen, valószínűleg az egészet mesterséges intelligencia irányítja.
Igen, ennek a nagyon érdekes interjúnak a végén megkérdezném, hogy mit lehet még tenni?
Nos, stabilizálhatja magát, ha átfogóan tájékozódik, azaz nem csak a Tagesschau, a MoMa és a Netflix szellemi forrásaiból, hanem
alternatív médiumok használatával vagy ilyen inspirációval is.
Ebben a könyvben közel 100 linket találsz az internetre, ahol a témák széles skálájáról találhatsz linkeket,
ahol új ötleteket is gyűjthetsz, majd tovább kereshetsz.
Ez azonban azt jelenti, hogy aktívan kell mozogni, és nem szabad este leülni a tévé elé egy zacskó chips-szel.
Igen, azt hiszem, ezt magunkkal visszük. Köszönjük szépen az interjút.
Én is köszönöm.
És akkor majd újra találkozunk.
Igen, köszönöm.